485 



skjonne, liavdo den Godhed at give den ene af Forfatterne Underretning om denne mærke- 

 lige Begivcniied, og tillige at sende en lilhograplieret Afbildning af den fangede og dræbte, 

 omtrent 2G spanske Fod lange Unge, som var blevet forfærdiget efter en paa Stedet under 

 Dr. Monederos Veiledning udfort Tegning. Som det var at vente fremstiller denne Afbildning 

 en fra Gronlandslivalen endog overniaade afvigende Art, hvis forholdsviis meget lille Hoved 

 ikke udgjor meget mere end en Femtedeel af Dyrets hele Længde, medens det tillige frem- 

 byder den for Sydhavshvalerne saa charakteristiske Krumning af Mundspalten bagtil. Der- 

 som der altsaa ikke skulde leve flere fra Gronlandslivalen forskjellige Ilethvaler i det nord- 

 lige Atlanterhav (og der er for Tiden neppe tilstrækkelig Grund til at Iroe det), tor man vel 

 antage , at man i den ved San Sebastian fangede Hvalunge virkelig har Nordkaperen eller 

 de gamle Biskayeres Sarde for sig; og hvis saa er, bekræfter Afbildningen fuldstændigt 

 den Mening om denne, til hvilken vi ad anden Vel vare komne. 



For tilfulde at benytte den rige Ledighed til at studere Nordkaperen, som ved et 

 heldigt Tilfælde her var skaffet tilveie, begav den ene af Forfatterne , Eseliricht, sig i 18.58 

 til Pampelona. De nærmere Resultater af hans Undersøgelse af Ungens Skelet skulle være 

 Gjenstand for en senere Afhandling, som han forbeholder sig at udgive; her kan det være 

 nok at anfore, at det lykkedes ham at bringe paa det Rene, at, medens Nordkaperen vel 

 er en Sydhavshval, er den dog virkelig, som vi rigtigen havde formodet, en selvstændig, 

 fra Kapshvalen aldeles forskjellig Art. 



Det tør maaskee ansees for tilstrækkeligt afgjort ved den foregaacnde Undersogelse, 

 at Grønlandshvalen ligesaa lidt for som nu har været at finde i Riskayerbugten; at den 

 overhovedet aldrig til nogensomhelst Tid har havt hjemme i de iisfrie europæiske Have, 

 men at det har beroet paa en Forvexling med en anden Rethval, Sarden eller Nordkaperen, 

 naar man har troet og tildeels endnu stedse troer, at den tidligere har udbredt sig til disse. 



Det staaer tilbage at undersøge, om den forekommer ogsaa paa den modsatte øst- 

 lige Halvkugle, og, hvis saa er, da at forsoge at bestemme Grændserne for dens Udbred- 

 ning der, og navnlig at oplyse, om den regelmæssigt gaaer ned i Behringsstrædet og 

 Behringshavet. Delte Sporgsmaal lader sig imidlertid neppe bringe til nogen fuldkommen 

 sikker Afgjørelse ved Hjælp af de hidtil foreliggende Kjendsgjerninger, og da heller ikke de 

 faa yderligere Oplysninger, som vi selv have formaaet at indhente, ere tilstrækkelige dertil, 

 skulle vi kun i al Korthed berøre det. 



Som bekjcndt har man flere Exempter paa, at man, meget længe forend nogen euro- 

 pæisk Hvalfanger havde besøgt det stille Hav'), der har fundet Hvaler, i hvilke der sad euro- 



') Det første Forsog paa at sende Hvalfangere til det stille Hav skeete i Aaret 17SS, da en Skibsreder 

 i London, Enderby, udsendte Skibet Amalia paa Kaskelolfangst rundt om Cap Horn. 



