487 



sirandet en Hval, i hvilken en europæisk Harpun sad fast. Da nemlii; den siberiske Rei- 

 sende, Akademikeren G. F. Müller, i I73G opholdt sig i Jakutzk, Iraf han der en hollandsk 

 Matros, Henrich liusch ved Navn, som havde været med paa don E\pedilion, Kusserne i 

 1714 havde foretaget for at finde en Vei fra Ochozk til Kamtschatka, og som fortalte ham, 

 at der i Aaret 1716 under Expeditionens Ophold ved Mundingen af Floden Kompakova (paa 

 Vestkysten af den nysnævnte Halvne, omtrent paa 50° N.B.) var kastet en Hval op paa 

 Kysten, som havde en Harpun i sig af europæisk Arbeide og stemplet med latinske Bog- 

 staver'). Rigtignok tilføier Müller, at Busch hverken kunde læse eller skrive, og da det 

 Samme var Tilfældet med de Kosakker, som han \ar i Folge med, er det saaledes vel 

 muligt, at hans Angivelse ikke i ethvert Punkt er at forstaae efter Bogstaven; men denne 

 Omstændighed kan dog neppe svække hans Beretnings Troværdighed i det hele taget; 

 Busch maalte ifolge sin tidligere Beskæftigelse vistnok være fuldkommen istand til at er- 

 kjende Harpunens europæiske Herkomst, og han har ved den anforte Yttring om de latin- 

 ske Bogstaver vel kun villet sige, at han havde fundet et af de sædvanlige Stempler paa 

 den , hvormed de europæiske Hvalfangere regelmæssig forsyne deres Harpuner. 



Men hvor interessante disse Tilfælde endog ere, lader der sig dog ikke med Sikker- 

 lied slutte mere af dem, end at Hvaler, som Hvalfangere have gjort Jagt paa ved Spitz- 

 bergen, kunne gjennem Behringsstrædet streife endog heelt ned til Koreas og Japans 

 Kyster. At Gronlandshvalen regelmæssig skulde indfinde sig i disse Egne er der- 

 imod ikke beviist derved; og da Hvalfangerne efter de Barder at domme, som de hjem- 

 bringe fra Fiskegrundene omkring Japan, nuomstunder ikke træffe nogen anden Hval der 

 end en af de under det collective Navn af Balæna australis sammenblandede Arter, maa 

 man, ialfald i de Tilfælde, hvor disse af europæiske Harpuner saarede Hvaler ere blevne 

 fundne saa langt sydpaa som ved Koreas og Japans Kyster, snarest antage, at de kun til- 

 fældigt have forvildet sig derhen. Noget andet er det, om Gronlandshvalen maaskee 

 kunde indfinde sig regelmæssig længere nordpaa i Behringsstrædet og i Havet omkring 

 Kamtschatka, og der er Meget, som til en vis Grad taler derfor. Da Sydhavs-Hvalfangerne 

 i Begyndelsen af Aarene fyrretyve begyndte at udstrække deres Togter til disse nordlige 

 Egne, traf de nemlig der en Slags Hvaler, som vare forskjellige fra de sædvanlige Sydhavs- 

 Rethvaler og som de paa Grund af deres meget storre Hoved og i en langt stærkere Bue 

 krummede Overkjæbe gave Navn af Bowheads, Buehoveder. Allerede i denne korte Skil- 

 dring af disse »Bowheads« erkjender man uden Vanskelighed Træk, hvorved Grønlands- 

 hvalen udmærker sig, og deres Lighed med denne bekræftes end yderligere ved de i Handelen 



Ost- Indische Schiffer Jacoh Col von Sardavi bezeuget^ loélcher auch mehr als einmal in Grönland 

 gewesen ist, dahero ihm sothane flarpun bekannt war.« 



Müller, G. F. Sammlung Russischer Geschichte. Des 3ter Bandes Istes, 2tes u. 'dies Stück. St. 

 Petersburg 1758, p. 104. 



