493 



ved Prof. Simdevalls Forekommenhed at besigtige og udmaale et i Stokholmer Rigsmuseet 

 i Viinaand opbevaret Foster, I6V2" langt, saa vil del neppe være for meget sagt, at Alders- 

 forskjellighederne for denne Art i de allerfleste Henseender ere blevne os fuldkommen 

 klare. I Henseende til Kjonsforskjellen have vi været mindre heldige , idet de to ældste 

 Individer begge have været Hanner, alle de spæde derimod Hunner. 



Som en overordentlig stor Fordeel maae vi endelig endnu udhæve, at Fostret fra 

 Uterinlivets Midte og Hovedet af det fuldbaarne Foster have — eflerat være skilte i flere 

 Stykker — kunnet opbevares i Viinaand. At man end ikke til Skelettets Undersøgelse, 

 naar den skal være nogenlunde fuldstændig og nøiagtig, kan undvære Exemplarer med alle 

 Delene i deres naturlige indbyrdes Sammenhæng, gjelder maaskee for Hvaldyrene mere 

 end for nogen anden Dyrfamilie. Uden at have deslige Exemplarer til sin Raadighed kan 

 man hverken danne sig nogen rigtig Forestilling om Brystlemniernes rette Stilling eller 

 om Ribbenenes Forbindelse med Hvirvelsøilen og med Brystbenet, eller om Dækkenbenenes 

 Leieforhold til de øvrige Dele. Ja selv om de enkelte Knoglers Form kan man hos ud- 

 voxne Individer ikke i alle Tilfælde, hos yngre saagodtsom i intet, faae en nøiagtig Fore- 

 stilling, naar de forst have været underkastede enten Tørringens eller Forraadnelsens 

 Indvirkning. Thi Forbeningen skrider navnlig hos de store Rardehvaler meget langsomt 

 frem; i flere Knogler fuldføres den først overmaade seent, i nogle, saasom i Haandrod- 

 og Fingerknoglerne, rimeligviis aldrig; men saalænge en Knogle endnu tildeels er bru- 

 sket, navnlig paa sin Overflade eller paa sine meest fremragende Dele overhovedet, saalænge 

 taber den omtrent lige meget sin naturlige Form, hvad enten det Bruskede skrumper ind 

 ved Torringen eller falder af ved Forraadnelsen. 



Vort rige Materiale have vi i nærværende Afhandling benyttet efter bedste Evne til 

 at give, saavidt mulig, en fuldstændig Beskrivelse af Nordhvalens ydre Former og mere udadtil 

 liggende Dele overhovedet, samt af Skelettet og dets enkelte Knogler. I Overeensstem- 

 melse med den Anskuelse, at det er hos Nordhvalen at Rethval-Slægtens eiendommelige For- 

 mer skarpest ere udtalte i Modsætning til Rorhvalernes, have vi under dens Beskrivelse stadig 

 kastet et sammenlignende Blik paa disse; men da vi derhos antage Nordhvalen og Kaps- 

 hvalen hver for sig som Repræsentant for en særlig Gruppe indenfor Rethvalernes Slægt, 

 have vi ikke mindre stadig tillige havt Kapshvalen for Øie , idetmindste forsaavidt dette lod 

 sig gjøre gjennem Cuviers Beskrivelse og Afbildninger af denne Art. 



Nordhvalen maa unegtelig henregnes til de kolossaleste af alle Dyr. De store 

 Finhvalers meget større Længde opveies ved Nordhvalens langt betydeligere Tykkelse; 

 Pukkelhvalerne kunne blive nok saa lange, men ikke saa tykke; Sydhvalerne staae idetmindste 

 for størstedelen tilbage for den, saavel i Længde som i Tykkelse, og blandt Tandhvalerne 



