506 

 IV'urdhvalens Mundhule. 



Fra Betragtningen af Nordlivalens Ydre ville vi gaae over til Beskrivelsen af dens 

 Mundhule, navulig med Hensyn til Barderne, og her fremdeles lægge Forholdene hos del 

 nyfødte Individ til Grund. 



Den overordentlig store Tunge er fastheftet næsten lige til sin stumpt afrundede 

 Spids. Den er mere tyk (høi) end bred, bredest (7") bagtil paa sin forreste Halvdeel. 

 Dens øverste frie Flade er bagtil svagt hvælvet, men bliver fortil flad, heelt hen ad Spidsen 

 til endog lidt udhulet. Fra de frie Sideflader begrændses denne øverste Flade ved en fortil stedse 

 tydeligere og skarpere Kant; Sidefladerne ere forsynede med svage Længdefurer. Tungens 

 I'arve var meget lys leverfarvet og gik i Bunden af Sidefladernes Furer endog over til 

 næsten at være hvid. Ifølge Indsenderens Angivelse havde denne Tungens Farve været 

 ganske den samme paa det friske Dyr for Nedsaltningen. Overhuden var næsten overalt 

 gaaet af, og paa de ganske enkelte Smaapletter, hvor den endnu forefandtes, lod den sig 

 med Lethed trække af. Ved denne Ledighed viste det sig da især tydeligt, at den under- 

 liggende Hud er besat med en Mængde korte, yderst fine Papiller, der ligesom paa hele 

 Legemets Overflade skjules under Flornsystemets jevne Overflade. 



Mundhvælvingen eller Ganen bestaaer, som hos Bardehvalerne overhovedet, af to 

 skraat nedad convergerende Sideflader, kun al disse Sideflader, i Overeensstemraelse med 

 hele Overkjæbens særegne Form, ere langt smallere end hos Finhvalerne, endsige Pukkel- 

 hvalerne, og at de, med Undtagelse af bagtil henimod Svælget, stige langt steilere ned mod 

 Ganens Midtlinie, saa at de her ligge meget lavere end den i og for sig ubetydelige 

 Overlæbe. 



Hvad der i enhver Beskrivelse af en Bardehvals Mundhule fortrinsviis maa komme 

 i Betragtning, er naturligviis det for denne Familie saa charakteristiske Bardesystem. Enhver 

 veed, at dette bestaaer af flere hundrede tverstillede Hornplader paa hver Side, der hænge 

 ned fra Ganens Sideflader, saa at kun den nærmest Midtlinien liggende Deel af Gauehuden 

 er ubesat deraf. Da alle Horndele dannes skedeformig paa den underliggende Hud, der tjener 

 dem som Kime, seer man allerede af Bardepladernes Form og Stilling, at de ere dannede paa 

 ligesaa mange Tverfolder af Ganehuden, og selv om disse blode Bardekimers Omrids faaer 

 man en omtrentlig Forestilling ved at betragte den hornede Barde. Vi sige, en nom- 

 trentlig» Forestilling; thi, sam bekjendt, kan den skedeformig om sin Kime dannede Horn- 

 deel uadtil voxe meer eller mindre frit frem , uden at selve Kimen voxer ud med i samme 

 Forhold. Hver Barde (hvorunder vi indbefatte alle de Stykker, hvori den kan vise sig 

 spaltet, allsaa ikke blot den egentlige Barde, men ogsaa alle dens Bibarder) har Form af 

 en langstrakt Trekant, hvis korte Rand er fastsiddende paa Ganen, medens de to andre ere 

 frie. Den ene af disse vender udad og er glat, deu anden indad og nedad, og denne er 



