514 



paa den Nyfødtes Gane for Dagen liggende Kiimblade. I Form nemlig, forsaavidt Kimen til 

 hver Barde, ligesom denne selv, foruden en fastsiddende øvre Rand, havde en udadvendende 

 glat, en ned- og indadvendende trevlet, og fremdeles forsaavidt den ved heelt gjennemførte 

 Indsnit var deelt i et Hovedblad og en Række Biblade; i Størrelse, forsaavidt ikke blot 

 Længden af disse tverstillede Dele var ganske den samme, men ogsaa Høiden af Kimerne, 

 ligesom af Hornbladene, var størst udadtil og gradviis aftog indefter. I absolut Maal der- 

 imod vare Kimerne naturligviis her, som overalt ellers, langt mindre, dog ikke nær i samme 

 Grad som hos ældre Individer. I den 4" lange Hovedbarde var Kimen 9'" lang, altsaa dog kun 

 4 Gange mindre end dens Hornplade, medens der i den hule Deel af en 10 — 11 Fod lang 

 Nordhvalbarde neppe er Plads uden til en 3 — 4 Tommer høi Kime. Naar saaiedes Barde- 

 kimerne voxe fra 9'" til 4", eller med andre Ord til det Fiirdobbelte, medens Hornbladene 

 voxe fra 3" til 11 — 12', eller til en 48 Gange større Længde, ere Kimerne altsaa forholds- 

 viis til Barden endog 10 Gange større bos den Nyfødte end hos den Voxne. 



En Særegenhed ved den Nyfødtes Kiimblade bestod deri, at der paa mange af 

 Hovedbardernes Kiimblad fandtes Indsnit fra den trevlede Rand af, der kun adskille sig fra 

 de Indsnit, hvorved Barden deeltes i en Hovedbarde og flere Bibarder, derved, at de ikke gik heelt 

 op til Kiimbladets fastsiddende Rand. Da det nu neppe kan betvivles, at jo hvert Kiim- 

 blad, i Liglied med alle andre Horndeles Kimer, er voxet frem lidt efter lidt paa den jevne 

 Hudflade, og at navnlig dets meest fremstaaende Deel er den, der først er traadt frem, saa 

 maa man nødvendigviis antage, at hvert saadant ufuldkomment Indsnit i et Kiimblad i en 

 tidligere Periode har deelt det i to Stykker, hvoraf atter følger, at Hovedbardens Kime og 

 dermed tillige dens Ilornplade voxer i Breden derved, at den lidt efter lidt optager de 

 nærmeslstaaende Bibarder. Denne Antagelse kan vel ogsaa siges at flnde Bekræftelse deri, 

 at jo yngre en Barde er, desto større Strækning indtage dens Bibarder i Forhold til dens 

 Hovedbarde, bos den Nyfødte nemlig Halvdelen af Bardens hele Længde fra det ydre til 

 det indre Krandsbaand, hos den Halvvoxne kun omtrent Trediedelen (2" af 6"). Derimod 

 kunde Antagelsen idetmindste synes at gjendrives ved den mærkelige Omstændighed, at 

 Bibardernes Antal, ifnlge vore undersøgelser, ingenlunde tager af med Alderen. Hos den 

 Ufødte lud sig ikke tælle flere end 20 Bibarder til hver Barde; hos den Halvvoxne skjøn- 

 nedes deres Antal at være ganske det samme. Denne Bemærkning taber imidlertid hele 

 sin Vægt som Indvending mod vor Antagelse, naar man dertil føler en anden, vistnok ikke 

 mindre hjemlet, den nemlig, at den gradvise Fremtræden af Bibardekimerne ingenlunde er 

 sluttet med Fosterlivet, men vedvarer i de forste Aar efter Fødselen, og navnlig saalænge og i 

 samme Forhold, som de større Bibarder endnu vedblive at smelte sammen med Hovedbarden. 



Ligesom vi antage , at hver Bardes meest fremtrædende Deel ogsaa er den , der 

 tidligst er kommen frem, saaiedes maae vi ogsaa antage, at de længste Barder, altsaa de 

 midterste, have viist sig først af alle. Imidlertid synes samtlige Barder i hvert Sæt at voxe 



