519 



men noget længere fortil, nemlig 30] — 3o" fra dets bageste Ende og kun 25—293" fra dets 

 forreste. Indtørringen kan naturligviis kun forsaavidt formindske denne Beregnings Paa- 

 lidelighed, som den maaskee ikke liar liavt ligelig Indflydelse paa Sættets forreste og 

 bageste Deel. 



Krandsbaandet sees at tiltage i Høide jevnsides med Bardepladernes voxende Længde, 

 men saa ulige svagere i Forhold , at de mindste Plader for- og bagtil næsten ere heelt 

 dækkede deraf, de største derimod kun omtrent paa deres øverste Femtedeel. Saalangt 

 som Bardepladerne dækkes af Krandsbaandet, saalangt kan man ogsaa antage, at de sidde 

 omhyllede af Mellemmassen. Haarene ere ikke tagne med i disse Udmaalinger, da 

 tiere Tilfældigheder gjøre sig gjeldende med Hensyn til deres Længde. De længste vare 4 

 og 4*/3 og indtil 5" lange og sad paa den 270de til 290de Barde. Fortil fandtes kun 

 ganske enkelte af en lignende Længde. 



Til Slutning ville vi endnu gaae ind paa en Sammenligning af vore Bardesæts 

 enkelte Plader indbyrdes i Henseende til deres Form, navnlig fordi vi derved faae Leilighed 

 til at angive , hvorledes man paa enhver Nordhvalbarde altid med Lethed kan bestemme, 

 hvor omtrent den har har havt sin Plads paa Ganen. 



Den indvendige, haarede Sideflade af hvert Bardesæt var i det Hele taget noget 

 luiul , bagtil dog neppe mærkeligt , og allerbagest tvertimod svagt hvælvet. Denne 

 Form af Bardesættenes indvendige Flade hidrører derfra, at Nordhvalens Barder rigtig- 

 nok i Reglen ere sabelformede og stillede med den hule Rand indad, den buede udad, 

 men at denne deres Krumning længere bagtil lidt efter lidt forsvinder, saa at selv 

 Fuldmaalsbarderne bagtil ere ganske ligestrakte, og at de mindre Lndermaalsbarder her 

 endog ere krummede i modsat Retning, saa at det paa dem er den inadvendte haarede 

 Rand, der bliver den hvælvede, den udadvendte glatte den hule. 



Paa Ps'ordhvalens Undermaalsbarder er det altsaa altid let at kjende , om de høre 

 til den forreste eller bageste Deel af Bardesættene, og paa Fuldmaalsbarderne kan man 

 idetmindste efter deres stærkere eller svagere Krumning i Forbindelse med deres Længde 

 altid omtrentlig bestemme, hvorvidt de have havt deres Plads nærmere Midten eller mere 

 henad en af Enderne. 



Bardesættenes udvendige Flade dannes, afseet fra det udvendige Krandsbaand, ved 

 samtlige Bardepladers udvendige Rande. Denne Flade vilde altsaa, hvis Pladerne stode ganske 

 lige paa tvers, vise sig som el Gitterværk, hvorigjennem man kunde see frit ind i deres 

 Mellemrum. Men dette forhindres, som bekjendt, ved deres tagsteensformige Leie mod 

 hinanden, hvorved den foransiddende lægger sig ud over den næstfølgende, og selve 

 dette Leie bevirkes atter tildeels unegtelig ved en Skraastilling, hvorved deres forreste 

 Flader tillige vende udefter, men især dog, som almindelig bekjendt og allerede af Martens 



