522 



der atter, under Mundens paafølgende Tillukning, strømmer ud gjennem Bardegittret paa hver 

 Side, medens Smaadyrene afsies paa dets indadvendende Haarbeklædning. 



Hos Rørhvalerne er Mundhulen forholdsviis kun lille , i Overeensstemmelse med 

 den langt ringere Vandmasse, der af dem optages tilligemed Føden. I Høideretningen 

 skjønnes dette allerede paa Skelettet, forsaavidt Ganefladen overhovedet neppe kan 

 siges at være hvælvet forfra bagtil; i Henseende til Breden skjønnes det derimod neppe 

 uden ved at tænke sig denne Flade besat med dens Barder. Ganefladen er her ikke blot i 

 Forhold til Hovedets Længde, men ogsaa i absolut Maal, bredere end hos Nordhvalen, og 

 Underkjæbens Sidegrene bugne endnu stærkere ud fra hinanden; men den i og for sig 

 endog meget brede Mundhule indknibes her i Virkeligheden overmaade meget af Barderne. 

 Dette kommer deels deraf, at Barderne selv ere forholdsviis meget brede. Pukkelhvalens 

 2 — 3 Fod lange Barder endog ikke meget smallere end Nordhvalens allerlængste, deels og især 

 deraf, at de alle ere krummede saaledes paa Høikant, at deres glatte udadvendte Rand er 

 huul, deres haarede indadvendte hvælvet. Paa Rethvalbarderne findes (afseet Ira de aller- 

 bageste) ingen saadan. Mundhulen indknibende Bøining; om Nordhvalens have vi allerede 

 angivet, al de tvertimod endog for allerstørste Delen ere bøiede i modsat Retning, hvorved 

 omvendt Mundhulen vinder i Brede. Naar man blot holder sig til Craniets Omrids, kunde 

 Rørhvalernes Mundhule idetmindste heelt bagtil synes at maatte være bredere end Nord- 

 hvalens, eftersom Baghovedets Sidedele hos dem strække sig langt stærkere udefter; men 

 i dets naturlige Forbindelse med Underkjæben viser det sig strax , at denne dets Udvidelse 

 i Breden slet ikke kommer Mundhulen til Gode, efterdi Underkjæbegrenene ved at bøie sig 

 ind under Baghovedet krumme sig indefter, saa at de blive svagt S-formige og have 

 deres Ledforbindelse med Tindingbenene langt indefter paa disses Sidedele i). 



Idet vi nu gaae over til en nærmere Beskrivelse af Beenbygningen i Nordhvalens 

 Hoved, ville vi fortrinsviis holde os til, eller dog gaae ud frådet 47^2' lange Skelet, til hvis 

 Afbildning i den 2den Tavles 1ste Figur allerede er blevet henviist. 1 denne Figur sees 

 Craniet fra Siden, i samme Tavles 2den Figur sees det bagfra (20 Gange formindsket), paa 

 den 4de Tavle vises dets bageste Deel oven- og nedenfra. 



Ligesom det meest Charakteristiske ved Nordhvalens Skelet ligger i Hovedets over- 

 veiende Størrelse, saaledes ligger atter det meest Charakteristiske ved dets Hoved i Kjæbernes 

 Overvægt over den egentlige Hjerneskal, elier rettere i Mundhulens Overvægt over Hjerne- 

 skalhuleu. Men naar hiint charakteristiske Forhold ved Skelettet i dets Heelhed idetmindste 



') For største Delen ville disse for Rorhvalernes Kjæber eiciulommelige Forliold kunne sees paa 

 Fig. 2 og 3 paa vor 3die Tavle. Fig. 2 er af et 43' langt Pulilselhvalsslielet, Fig. 3 af et 53%' langt 

 Finhvalsskelet, begge fra Grønland og begge opstillede i Universitetets zootomisk-physiologiske 

 Museum. 



