523 



forsaavidt kan siges at gjelde under alle Nordhvalens Aldersperioder, som Hovedet allerede 

 hos den Nyfødte, ligesom hos Fostrene, indtager en Trediedeel af hele Legemets Længde, 

 saa gjor derimod Kjæbernes (Mundhulens) Overvægt sig kun gjeldende lidt efter lidt under 

 Væxten. 



Dette er aabenbart i fuldkommen Overeensstemmelse med , al paa den ene Side 

 Hjernen horer til de allertidligst optrædende Organer og allerede har naaet sit blivende 

 Omfang hos den halvvoxne Hval, og at paa den anden Side Barderne først vise 

 sig ved Begyndelsen af Fosterlivets anden Halvdeei , lios den Nyfndte endnu kun ere 4", 

 hos den Halvvoxne lidtover 3', og altsaa forst have naaet V* af deres fulde Storrelse paa den 

 Tid, da Hjernen allerede aldeles er standset i sin Væxt; thi ligesom hos alle Dyr den 

 egentlige Hjerneskals Væxt nødvendigviis niaa svare til Hjernens, saaledes svarer hos Barde- 

 hvalerne Kjæbernes Væxt til Bardernes. Vel er Forholdet i sidste Henseende ikke ganske 

 det samme; thi hos det spæde, endnu bardelose Nordhvalfoster indtage Kjæberne allerede 

 en større Deel af Hovedet end Hjerneskallen; men dette er kun en Følge af den almeen- 

 gyldige Regel, at i hvert Organs Udvikling den tilstundende særlige Betydning allerede 

 forud giver sig tilkjende. Thi al iovrigt Kjæbernes Udvikling svarer til Bardernes, er saa af- 

 gjort vist, at samtlige Eiendommeligheder ved dem, og dermed atter omtrent samtlige Eien- 

 donimeligheder i hele Hovedels Bygning, navnlig hos Nordhvalen fmde deres rette Tydning 

 i den umaadelig stærke Udvikling af dens Barder. 



Saaledes betinger Bardernes stærkt tiltagende Længde for- og bagfra mod Ganens 

 Midte navnlig den hvælvede Form af Ganen, medens deres forholdsviis ringe Brede med- 

 forer en lignende ringe Brede af Ganims Sideflader og af Overkjæben i det Hele; men Bardernes 

 store Antal betinger samtidig en overordentlig Længde af begge Kjæberne, og de to l$arde- 

 rækkers store indbyrdes Afstand nedadtil betinger en tilsvarende Udadvigen af Underkjæbens 

 to Sidegrene. Det hele Bardeantals overordentlige Tyngde betinger endelig en tilsvarende 

 Styrke i den smalle Overkjæbes Beenbygning og endmere i Baghovedets, hvortil denne med 

 samtlige Barders hele Vægt er fæstet i vandret Stilling. 



Ganen hvælver sig meer og meer under Væxten, men dog langtfra i samme 

 Forhold, som Barderne voxe i Længde. Hos den Nyfødte, hvis længste Barder vare 

 4" lange, slod ogsaa det høieste Punkt af Ganen omtrent 4" fra en vandret Linie 

 mellem dens to Yderpunkter; hos den Halvvoxne, hvis længste Barder vare omtrent 

 3' (361/2"), var Ganens Høide tillaget til henimod 2' (23"), og paa vort 44'/-' lange Skelet, 

 hvis længste Barder vare 11' lange, udgjorde den knap 4'. At altsaa Ganehvælvingen, der 

 bos den Nyfødte svarer omtrent lige til Bardernes Længde , hos den Halvvoxne kun udgjør 

 ^/.-i deraf, hos den Voxne endog kun lidt over V.<!, finder en haandgribelig Forklaring deri, 

 at Barderne under Væxten vende sig stærkere udefter, hvilket allerede skjnnnes deels deraf, 

 at de to Ganeflader stedse tiltage i Steilhed, hvorved de paasiddende Barder rettes mere 



