524 



udad, og deels deri, at Underkjæbens Grene stedse vige mere ud fra liinandeu. Rime- 

 ligviis er det endda kun lios Hannen, at Ganen kan komme til at livælve sig saa stærkt 

 som paa vore to storste Skeletter, men ikke hos Hunnen, hvis Barder ifølge den ovenfor 

 givne Fremstilling ere betydelig kortere i Forhold. At Ganehvælvingen paa det af Cu- 

 vier beskrevne og afbildede Nordhvalcranium i det Britiske Museum er saa langt svagere 

 end paa vore, skjondt det iøvrigt bærer alle Mærker af at være af et gammelt Individ, 

 finder en naturlig Forklaring i den Antagelse, at dette Individ har været en Hun. 



Da Overkjæbens Krumning allerede viser sig hos den nyfødte Nordhval og, 

 ifølge Cuvier's Beskrivelse og Afbildning, ligeledes hos den spæde Kapshval, hvorimod 

 den aldrig er ret kjendelig paa Rørhvalerues forholdsviis brede Overkjæbe, bliver den 

 i og for sig et sikkert Skjelnemærke for Ilethvalerne overhovedet, og da den staaer i 

 et temmelig bestemt Forhold til Bardernes Længde, kan dens forskjellige Udviklingsgrad 

 tillige tjene som Kjendetegn paa Alderen og formodentlig ogsaa paa Kjonnet. I Henseende 

 til Adskillelsen mellem de forskjellige Relhvalarter synes man derimod snarere henviist til 

 den forskjellige Form end til den forskjellige Grad af Overkjæbens Bøining. 



Vi sigte her naturligviis til det af Cuvier og Schlegel paaviste Mærke for Sydhva- 

 lerne, at Overkjæbens Siderande hos dem, istedetfor som hos Nordhvalen bagtil at stige 

 ganske jevnt nedefter, tvertimod pludselig tage Retningen ned- og udefter. Dette beroer, 

 som bekjendt, derpaa, at navnlig hos Kapshvalen saavel Overkjæbebenets som Pandebenets 

 ■processus orbitah's paa hver Side, istedetfor at styre stærkt bagud, som Tilfældet er hos 

 Nordhvalen, snarere ere rettede lige tvertud, saa at den forreste Rand paa hver af 

 dem kommer til at danne en ret Vinkel med Legemets Midtlinie. Men dette for ældre 

 Individer lige saa sikkre som let anvendelige Skjelnemærke holder ikke Stik paa Cranierne 

 af de ganske unge. Hos den nyfødte Nordhval er rigtignok idetmindste Overkjæbebenets 

 proc. orbitalis tydelig rettet bagud, saa at vi her allerede finde den for Artens ældre Indi- 

 vider charakteristiske jevne Nedstigen af Overkjæbens Siderande, men den samme Form 

 forefindes ogsaa paa det af Cuvier beskrevne Skelet af den spæde Kapshval. 



At den skraa Stilling af Baghovedets Sidedele under Opvæxlen kan svinde lidt 

 efter lidt hos Kapshvalen, medens den hos Nordhvalen tvertimod uddannes stærkere 

 og stærkere, vil neppe kunne forklares uden i Forbindelse med den Forskjel, der hos disse 

 to Rethvaler samtidig viser sig i uddannelsen af Baghovedets midterste Deel, og som vi 

 derfor her allerede maae gaae lidt nølere ind paa. 



Skjøndt Rethvalerne, ligesom alle andre Hvaldyr, ved Fødselen i det Hele taget ere 

 meget vidt fremme i deres Udvikling, er dog deres Hjerneskal paa den Tid saa langt 

 tilbage i sin Dannelse, at Primordialcraniet i det allerede kolossale Hoved for en stor 

 Deel endnu er vedligeholdt. Saaledes endog i Nakkebenet, hvor dog netop dets Forbening 

 fillertidligst fuldendes (see den tredie Tavles første Figur). Denne paafaldende sene Ud- 



