535 



dannelse af Rellivalemes Hjerneskal beroer ingenlunde derpaa, at selve Fljernen efter 

 Fnilst'lcn skulde vo\e stærkere end lios Pattedyrene i Alinlndeliglied. At det lorliolder sig 

 lige omvendt, derom vidner allerede et IMik paa Hjernehulens Omfang hos det voxne Dyr 

 (Tab. o Fig. 1: A), der endog i absolut iMaal ikke er synderlig storre end den Nyfødtes. 

 Det beroer kun derpaa, at hos disse Dyr Hjerneskallens Tjeneste som Hjernebeholder 

 træder i Baggrunden for dens Tjeneste som Stutte for Overkjæben. Til dette Øiemed for- 

 lykkes Hjerneskallen fortil i en saa overordentlig Grad, at den paa det i Midtlinien gjennem- 

 savede Nordhvalcranium (Tab. h Fig. I) omsider viser en omtrent h Gange større Snitflade 

 end hele Hjernehulen. Denne Fortykkelse opnaaer Hjerneskallens forreste Væg imidlertid 

 ikke blot ved en tilsvarende af Pandebenenc, men ogsaa al Siebenet, det forreste Kilebeen 

 og hele Nakkebenets Skældeel, idet ogsaa disse Knogler tage Deel i Dannelsen af Hjerne- 

 skallens forreste Væg. At Siebenet tager Deel deri kan ogsaa siges at gjelde for de 

 fleste andre Pattedyr, eftersom denne Knogle under Overkjæbens stærke Uddannelse ganske 

 almindelig hæver sig fra en vandret til en lodret Stilling mod Hjernehulens Grundflade; 

 men om Nakkebenet kan det i det Hoieste kun siges, at dets Skældeel sædvanlig 

 imder Overkjæbens stærkere Udvikling rykker længere frem paa Hjerneskallens øverste 

 Flade, dels Ledstykker længere op paa Baghovedet, hvorved Nakkehullet rykker hengere 

 bagtil. Eiendommeligl for Hvaldyrene bliver det altid, at Nakkebenets Skældeel rykker saa 

 langt fremad paa Hjerneskallens øverste Flade, al selve Nakkehullel tildeels kommer op 

 paa denne, og hos Nordhvalen naaer dette omsider den Yderlighed, at hele denne 

 Aabning ligger deroppe , og at selve Skældelen kun tor en yderst ringe Deel dækker 

 Hjernen, hvorimod den faaer en overveiende Andeel i Dannelsen af den Beenmasse, hvortil 

 Hjerneskallens forreste Væg forvandles. Hjerneskallen udvikler sig altsaa hos Bethvalerne 

 endog overmaade stærkt efter Fødselen, dog ikke idet den lemper sig efter en vedvarende 

 Væxt af Hjernen, men saa godt som ene og alene idet den retter sig efter Overkjæbens 

 tiltagende Vægt. Den ikke blot fortykkes ganske overordentlig i sin forreste Væg, men 

 alle dens enkelte Knogler forrykkes og komme i nye gjentidige Stillinger. I denne Hen- 

 seende synes der imidlertid at være en ganske betydelig Forskjellighed mellem Kapshvalen 

 og Nordhvalen. Hos hiin nemlig hæver Hjerneskallens forreste Væg sig under denne Ud- 

 vikling stærkt i Veiret, hvorved Overkjæben bagtil vinder betydelig i Høide, hos Nordhvalen 

 derimod strækker den sig mere i Længderetningen, hvorved selve Overkjæben bliver læn- 

 gere, medens Hjerneskalshulen synes skudt lige saa meget længere tilbage. Med denne 

 Forskjel i Retningen af den forreste Hjerneskalsvægs Fortykkelse hos Kapshvalen og hos 

 Nordhvalen staaer aabenbart den mellem dem bestaaende Forskjel i Retningen af Baghovedets 

 Sidedele i umiddelbar Forbindelse. 



Baghovedets Sidedele dannes hovedsagelig af Overkjæbebenenes og Pandebenenes 

 udstaaende Forlængelser {processus orbitales] samt af Tindingebenenes Ledstykker. Paa 



