529 



I: Taarebenet (os lacrymale), 



m: Overkjæbebenet (os maxillare siqjerius), 



n: NæscbentU (os nasale), 



o: Nakkebenet (os occipitale) , 



p: Ganebenel (os palatinum), 



q: Nakkebenets processus Jugulan's, 



r: Nakkebenets p>'>'ocessiis mastoideus, 



t: Tindingebenet los temporale), 



t': Tindingebenets processus zygomaticus, 



u: Vingebenet (os pterygoideum) , 



v: Piougbenet (vomer), 



w: Fjeldbenet (os petrosum) , 



z: Aagbenet (os eygomaticum) , 



x: ('ide Tavle fig. 1) stærke Senebaand. 

 Paa Nordhvalens — ligesom paa enhver anden Rethvals — Cranium falder først 

 den stærke Modsætning i Oinene mellem del korte brede Baghoved og den lange smalle 

 Deel af Overkjæben, der næsten tager sig ud som en derfra udgaaende Stilk. Holde vi 

 os forst til denne , saa kunne vi i Henseende til dens Firumning og til den steile Retning 

 af dens to Ganeflader henvise til del Foregaaende og her indskrænke os til al omtale de 

 enkelte Beendele, som træde frem udvendig derpaa. 



Den nederste Flade af denne overordentlig lange smalle Deel dannes hos den 

 voxne Nordlival saa godt som udelukkende af Overkjæbebenene, der i Midtlinien stade tæt 

 sammen i den meget skarpe Ganekjol, saa al Plougbenet aldeles ikke træder frem. Men 

 de naae ikke heelt ud til Kjæbens forreste Spidse, og tæt ved deres forreste Ende vige de 

 paa Ganefladen (see Tab. 4 Fig. .3 m) ud fra hinanden , hvorved det bruskede Urplougbeen 

 her kommer frem paa Skelettet (c). Saaledes er Forholdet ikke blot paa begge vore store 

 Skeletter, men ogsaa paa vort halvvoxne, 22V.t' lange; kun paa det af den Nyfødte træder 

 Plougbenet frem i Ganens Midtlinie. Naar altsaa denne Fremtræden af Plougbenet ogsaa 

 findes afbildet saavel paa Cuviers Tegning af del gamle Nordhvalcranium i del britiske 

 Museum som paa d'Allons af det unge i Berlinermuseet, saa tros vi, at delte nærmest maa 

 forklares derved , al den meget spröde af Overkjæbebenene dannede Ganekjol er slaaet af, 

 i Lighed med saamange andre Beskadigelser paa begge disse Exemplarer. Plougbenet 

 naaer hos Nordhvalen ikke længere fortil end omirent til Overkjæbens forreste Trediedeel 

 (see Tab. 6, Fig. 1 v°), og hvor det slipper, træde Overkjæbebenene selv paa vor Nyfødtes 

 Cranium sammen i Midtlinien, for forst længere fortil alter at vige ud fra hinanden. Selve 

 Spidsen af Overkjæben dannes nærmest Ganens Midtlinie af det bruskede Urplougbeen, til 

 begge Sider og oventil af Mellemkjæbebenene. Urplougbenet, der i hele sin ovrige 



Vidensk. Selsk. Skr., .jKa'kke, naliirvidensk. oe malhem. Afd. 5 Bd. 67 



