541 



udstaaende Sideforlængelser, al de lier allerede næsten staae ud Ira liiaaiideii i hele Hove- 

 dets Brede, hvorimod der hos Rørhvaierne, som allerede ovenfor bemærket (sammenl. den 

 3die Tavles 2den o^' 3die Figun, finder et heelt andet Forhold Sted. Ligesom altsaa den 

 voxne Nordhvals IJndcrkjæbegrene, skjimdl de omfatte den umaadelige brede Mundhule, og 

 skjondt de fortil slude sammen i Midtlinien, dug forholdsviis kun ere svagt krummede, saa- 

 ledes maae de ogsaa, skjundl i den Grad tuuge, al hver af dem i den friske Tilstand neppe 

 vil kunne løftes fra Jorden uden ved G Mands forenede Kræfter, dog i del Hele taget 

 kaldes spinkle i Forhold navnlig til Pukkelhvalernes Underkjæbegrene. Del er kun heelt 

 bagtil, at de unegtelig ere endog meget tykke, men forefter aftager deres Tykkelse lidt 

 efter lidt, saa al de ved Spidsen blive ganske fladtrykkede. Deres betydelige Tyngde be- 

 roer altsaa deels paa Tykkelsen af deres bageste Ende, deels paa deres overordentlige 

 Længde. (See især paa den 2den Tavles 2den Figur, hvor dog maa tages Hensyn til den 

 perspectivlske Formindskelse af den 19' længere Afstand af Kjæbebenenes forreste Ende.) 



Af Eiendommelighederne paa den ældre Nordhvals Underkjæbebeen ville vi først 

 udhæve den, at de ved deres forreste fladtrykte Ende dreie sig saaledes, at deres indven- 

 dige Flade kommer til at vende op-, den udvendige nedefter, saa at de ved deres Sammen- 

 stod ikke saameget modes med deres Spidser som med den allerforreste Deel af deres 

 nederste Rand. (See den 5te Tavles Fig. 2 f.) Deune særegne Stilling af Underkjæbe- 

 grenenes forreste Ender er endnu ikke kjendelig hos ganske unge Individer, og kan paa Rør- 

 hvalernes i del Høiesle kun siges al være antydet i en svag Coining. 



Langt flere, og tildeels ikke mindre iøinefaldende Særkjender finde vi paa den 

 bageste Ende af Nordhvalens Underkjæbebeen. 



Som saadanne ere allerede i det Foregaaende nævnte Ledfladerues heelt forskjellige 

 Stilling, der allerede kunde paavises hos den Nyfødte, og dernæst denne Egns paafaldende 

 Tykkelse i Forhold til Knoglernes midterste og forreste Deel. For at gaae noget mere ind 

 i Enkelthederne af de her fremtrædende Særegenheder, ville vi henvise til den 5te Tavles 

 Fig. 2, hvor den voxne Nordhvals hoire Underkjæbegreen er fremstillet indvendig fra, og 

 Fig. 3, hvor sammes bageste Deel sees ovenfra. Til Sammenligning findes hosslaaende 

 i Træsnit det hoire Underkjæbebeens bageste Deel af en, 5o-/.t' lang Finhval (musculus) 



