543 



Paa Kapshvalens Underkjæbebecn findes fortil samme Omdreinini; af I'laderne, bagtil 

 samme Mangel paa en Indsnøring, der i(unde fortjene Navn af en Hals, samme store Ind- 

 Irædelsesaabning for Kar- og Nervestammerne samt den derfra udgaaende Ilende eller 

 Sprække for Urunderkjæben; men fra Nordhvalens adskille de sig deels ved den oven- 

 omtalte Svingning af deres bageste Ende, deels ved deres større Fløide i rorbold III Læng- 

 den, overbovedet ved deres mindre spinkle Form. Saavidl dommes kan af et ganske spædt 

 Individ af Sydhvalernes Gruppe (fra Biskaierbugten), vilde et udmærket Skjelnemærke være 

 at finde deri, at Inderfladen næsten vilde være ligesaa hvælvet, i Retningen fra den øvre 

 til den nedra Rand, som Yderfladen, hvorimod den bos Nordhvalen er ganske flad i denne 

 Retning. Men vi maae navnlig ved denne Leilighed meget beklage under denne Under- 

 søgelse ikke at have bavt Skelettet af en Kapsbval for os til umiddelbar Sammenligning. 



Til Baghovedets Beenbygning maae endnu regnes de to Griffeltungebeen eller, som 

 de sædvanligt benævnes, de forreste Tungebeenshorn ; med dem folger ganske naturlig selve 

 Tungebenet, og til dette slutter sig atter umiddelbart Strubehovedet og det bruskede Luft- 

 rør overhovedet. Her turde altsaa være en passende Plads til en Beskrivelse af disse Dele 

 hos Nordhvalen, og vi lole os saa meget mere opfordrede til at give den, som de ikke 

 blot have foreligget os fra vore spæde Individer, men ogsaa fra de to voxne, hvis Skeletter 

 have staaet til vor Raadigbed. 



Til Tungebenet hore bos Nordhvalen, ligesom hos alle andre Ilvaldyr, tre Knogler: 

 det egentlige Tungebeen (Tab. 6 Fig. 1 : a) og de to Griffeltungebeen (b), hvilke sidste indadtil 

 ved et Senebaand (c) ere heftede til et Par vorteformige Forlængelser (de forreste Tungebeens- 

 horn) paa den forreste Rand af Tungebenets Midtstykke, udadtil ved et lignende Senebaand 

 (d) til Fjeldbenene. Paa det egentlige Tungebeen maa skjelnes Midtstykket og de to bageste 

 eller Sidehorn, der hvert for sig have et særligt Forbeningspunkt i den oprindelig enkelte 

 Brusk. Tungebenets Midtstykke gaaer til Siderne umærkeligt over i disse to Sidehorn ; paa 

 dets forreste Rand sees de to egentlige forreste Tungebeenshorn, der adskilles ved et dybt 

 Indsnit i Midtlinien; dets bageste Rand er jævnt udhulet. 



Rethvalernes Tungebeen adskiller sig derved fra Rørhvalernes, at Midtstykkets 

 bageste Rand er jævnt udbulet, istedetfor at der hos Rorhvalerne her findes to Ophoininger 

 med et Indsnit i Midten, omtrent som paa den forreste Rand. Nordlivalens synes deri 

 forskjelligt fra Kapshvalens, at Sidehornene saavelsom Griffeltungebenene blive tykkere ud- 

 adtil. Under Væxten tiltager Længden af Sidehornene forholdsviis stærkt. Det Samme 

 gjelder endmere for de forreste Horn, hvorved de samtidig synes at rykke nærmere sammen, 

 saa at Indsnittet imellem dem bliver dybere og smallere. Hos den nyfodte Nordhval laae 

 den forbenede Deel af Midtstykket tæt op til den forreste Rand; de forreste Horn vare 

 endnu heelt bruskede, Sidehornene derimod kun endnu paa deres yderste, kegleformede 

 Endestykker, Griffeltungebenene saavel paa disse som indadtil, saa at de kun vare forbenede 

 i deres midterste Deel, omtrent i Halvdelen af deres fulde Længde. 



