546 



hvalfostre strakte Luftrørssækken sig ikke læugere tilbage end Skjoldbruskpladens bageste 

 Spidser, saa at den ikkun blev synlig i Indsnittet imellem disse paa Bruskens bageste Rand. 

 Men det undgik ham ingenlunde, at det jo maatte være anderledes i en senere Alder. 

 Virkelig strækker Luftsækken sig allerede hos den Nyfødte heclt tilbage til Luftrørets Deling 

 i sine to Broncliier, altsaa lige saa langt hen over Luftroret, som deltes Bruskringe ere er- 

 stattede ved en Senehinde. 



Nordhvalens Luftsæk har, ligesom Bardehvalernes overhovedet, en ganske overor- 

 dentlig tyk Muskelbeklædning. Hos en ung Pukkelhval (Krepokak) havde den en Tykkelse 

 af 2 — 3 Tommer. Men de Muskler, hvoraf den beklædes, have ingenlunde Form af en 

 Hinde. De bestaae af lutter tverstribede Kjodtrevler, der sætte sig fast paa Ringbruskens 

 Siderande saavelsom paa Luftrørsringenes afskaarne Ender, og danne Knipper, hvoraf de 

 nederste (bageste) idetmindste i de ydre Lag slige lige opad (fortil), de øverste (forreste) 

 paa tvers mod en i Kjødraassens Midtlinie liggende Sene, de øvrige skraat hen mod samme 

 Sene. Udvendigfra tager Sækken, paa Grund af denne Kjedmasses Tykkelse, sig meget 

 stor ud. Men Sækkens af Sliiinhinden beklædte Hule viser sig idetmindste paa Cadaveret 

 forholdsviis meget lille. Ved al skjære ind i Kjødvæggen træffer man neppe paa den før 

 midtveis mellem Luftrørets Deling og Skjoldbruskens bageste Rand. Saasnart Sækken ud- 

 spiles af den indtrængende Luft under Musklernes Slappelse, bliver Forholdet udentvivl et 

 heelt forskjelligt. 



Ligesom Bardehvalernes Strubehoved paa Bugfladen er saa særdeles forskjelligt 

 dannet fra Tandhvalernes, saaledes vides del ogsaa paa sin øverste (forreste) Ende idet- 

 mindste forsaavidt at være væsentlig forskjelligt derfra, at del ikke nær saa fuldstændigt er 

 omsluttet af den bløde Ganes Muskler. Dette gjelder navnlig ogsaa for Nordhvalen. Tud- 

 bruskenes opadstigende Horn lægge sig, som sædvanlig, tæt op mod Strubelaaget (Fig. 3) 

 og danne med dette en mod Ganen opadstigende Forhøining. Men denne Forhoining er 

 forholdsviis langt kortere end hos Tandhvalerne, og derfor strækker den Hud, hvoraf dens 

 tre Bruskdele ere indhyllede, sig ikke heelt ud til deres yderste Ende, saa at Luftveienes 

 Afspærring fortil her unegtelig synes mindre fuldstændig end hos Tandhvalerne. Men man 

 veed, hvor misligt deler, saavel i Almindelighed som navnlig for disse De'es Vedkommende, 

 at slutte fra Forholdene paa Cadaveret til dem i levende Live, og enhver Antagelse om, 

 at der fra Mundhulen af skulde kunne trænge Vand ind i Luflveiene og navnlig L hiin 

 Blindsæk paa Strubehovedet, for derfra alter al stødes ud gjennem Næseborene, maae vi 

 ansee for aldeles usandsynlig. 



Før vi forlade Betragtningen af Strubehovedet, maae vi endnu gjore nogle Bemærk- 

 ninger til den afSandifort givne Beskrivelse af dels enkelte Dele. Af egentlige Berigtigelser 

 have vi kun een al gjøre, nemlig den, at Skjoldbruskens to nedstigende Horn (g — g) virkelig 

 hos Nordhvalen ligesom hos Rørhvalerne ere fast forenede som een sammenhængende 



