559 



Pna (len Gte og- 7de lirysthvirvel ere Tveriidvæxterne kjendelig længere (8V2"— O "), 

 og paa dem er den nysomtalte Timeglasform allertydeligst, idet de saavel fortil som bagtil 

 og udad begrændses af Hmilrande, af hvilke den forreste faaer omtrent samme Længde 

 som den bageste, idet de forreste Ledudvæxter, i Form af et Par smaa Vinger, ere stillede 

 heelt indadtil paa Tverndvæxterne, tæt ved deres udspring. 



Den 8de og 9de Brysthvirvels Tverudvæxter have, fremfor de foranliggendes. Form 

 af brede, flade, hvælvede Skaale og kiinne derhos endnu taale Sammenligningen med Time- 

 glas, skjondt Ledudvæxterne, der skulde danne disses forreste Hjorne indad, allerede ere 

 rykkede op paa Buerne. Det sikkreste Mærke have disse Hvirvlers Tverudvæxter imidlertid 

 i den stærke Udhuling af deres øverste Flades inderste Deel, en Udhuling, som opstaaer 

 ved den ovenomtalte stærke Ombøining af Ledudvæxterne. 



Nordhvalens lode og Ilte Brysthvirvel (fra det Wh' lange Skelet) ere i hos- 

 staaende Træsnit blevne gjengivne i 12 Ganges Formindskelse. 



Tverudvæxterne udspringe 

 her uden Forbindelse med Hvir- 

 velbuerne fra Flvirvellegemernes 

 øverste Hjorner, og Ledudvæxterne 

 ere ikke blot rykkede heelt op paa 

 Buerne, men desuden blevne saa- 

 ledes afsnørede fra Tverudvæx- 

 terne , at de ikke længer gaae i 

 Flugt med dem. Derved have 

 Tverndvæxterne ganske tabt hiin 

 saakaldte Timeglasform, og Skaal- 

 formen har ogsaa tabt sig for en 

 Deel, idet de ere mere langstrakte (9— 10" lange) og kun svagt hvælvede, skjøndt de endnu 

 have Ledskaalen for Ribbenet paa Nederfladen af deres Yderendo. 



Paa de to sidste lîrysthvirvler endelig antage Tverudvæxterne Form af lange (13 — 

 14V'j"), vandrette og lige tvert udstaaende Vinger, hvis Ledflader for Ribbenene ikke findea 

 paa Nederfladen, men paa selve den ydre, brede Rand, i Reglen, navnlig paa den 13de Bryst- 

 hvirvel, tæt ved dennes bageste Hjorne. 



Fra Betragtningen af Nordhvalens Brysthvirvler, og navnlig disses Tverudvæxter, 

 føres vi nærmest til Betragtningen af dens Ribbeen og dens Brystkasse overhovedet. 



For Nordhvalens Ribbeen vil det ncppe lykkes mere end for dens Hvirvelbeen at 

 angive et paa dem alle anvendeligt Skjelnemærke. I det Hele taget ere de lykkere og 

 sværere end Finhvalernes, men betydelig tyndere og spinklere end Pukkelhvalernes, de 

 fleste af dem ogsaa stærkere krummede end saavel hines som disses. De længste af dem, 



