561 



Flvirvelenden bred og stærk, men iifsliiiiipel ved Spidsen; paa de 8 midterste Par løber 

 den derimod nd i en Stilk, navnlig nærmest fra Knoglens Elnnldade eller Ilunlrand; paa 

 de tre bageste Par derimod viser Flvirvelenden sig som en svag (paa det 13de neppe 

 mærkelig) dopagtig Udvidelse al" den i det Hele taget spinkle Knogle. iVIan fatter strax, at 

 Forbindelsen med de tilsvarende Hvirvelbeen niaa være forskjellig for hver al disse tre 

 Rækker, og kan maaskee ogsaa fra Analogien med deres Befæstelsesmaade hos andre Hvaldyr 

 slutte sig til, hvorledes den skeer; men med Sikkerhed at bestemme den vilde dog ikke 

 have været os muligt, hvis vi ikke havde havt disse Dele foreliggende i deres naturlige 

 Forbindelse paa del i Viinaand [opbevarede Foster og lildeels paa det 22^ia' lange Skelet. 

 Ifølge de herfra hentede Oplysninger kunne vi derom angive Følgende. 



Alle Nordhvalens 13 Ribbeenspar have idetmindste det tilfælles i deres Befæstelses- 

 maade, at hvert især af dem er fæstet til Yderenden af sit Hvirvelbeens Tverudvæxter, det 

 første Ribbeenspar til Tverudvæxterne af den første, det 13de til dem af den 13de Bryst- 

 hvirvel. Det Sted paa Ribbenet, hvor denne Befæstelse til den tilsvarende Tverudvæxt 

 finder Sted, maae vi ubetinget betragte som Ribbeensknoppen (tuheiculum costæ)\ men ved 

 første Øiekast idetmindste synes denne Knop rigtignok at være temmelig forskjellig stillet. 

 Paa de tre bageste Ribbeenspar er det selve den dopformede Udvidelse af Knoglens 

 Hvirvelende, der tjener som dens Ribbeensknop; paa de 8 mellemste Ribbeenspar skeer 

 Befæstelsen til Tverudvæxternes Yderende derimod paa det meer eller mindre skarpe Hjørne, 

 hvorfra den indadvendte Stilk udgaaer, og paa de to forreste Ribbeenspar skeer den tæt 

 bagfor deres øverste stumpe Ende. 



Medens vi allsaa holde fast paa vor Tydning af det fælles Befæstelsessted for alle 

 Ribbenene til Tverudvæxterne som deres »Knop", maae vi nødvendigviis tyde, ikke blot 

 hiin Stilk paa de 8 mellemste Ribbeenspar, men ogsaa den butte Spidse paa de to forrestes 

 Hvirvelende som en Ribbeenshals (collum costæ). 



Til en ganske bestemt Angivelse af Ribbeensknoppen var især det 22*/«' lange 

 Skelet særdeles tjenligt og er det endnu, efter at de fleste af Ribbenene ere skilte fra 

 Hvirvlerne , efterdi de befæstende Baand ere blevne skaanede og sidde tørrede paa Rib- 

 benene. Man lærer deraf, at de ikke sidde paa den udvendige Flade af det angivne Hjørne, 

 altsaa ei heller paa den, der i ovenstaaende Træsnit ligger frem, men paa den modsatte, 

 omend heelt ude ved dette Hjørnes indadvendte Rand, den, der netop berører Ledskaalen 

 paa Tverudvæxternes Nederflade under disse Knoglers naturlige Sammenhæng. Stilken 

 kommer derved til at pege omtrent lige ind efter, og vi ere meget tilbøielige til at antage, 

 at den naaer hen til Nederfladen af det foranliggende Hvirvellegeme, hvor da maaskee 

 Stilkens stumpe Spidse, idetmindste paa de meest langhalsede Ribbeeu, navnlig del 5le, 

 6te, 7de og 8de Par, turde fæste sig i Lighed med et Ribbeenshovcd; vi troe endog heelt 

 bagtil paa nogle af de mellemste Brystlivirvlers Legemer at have iagttaget en Fordybning, 



Videiitk äelsk. Skr,, 5 Række, natiirviden^k. v$ niAlhcni. Afd. 5 liil. 71 



