562 



hvori en saadan Ledforbindelse turde have fundet Sted ; men paa vort Foster have vi ikke 

 fundet sikker Bekræftelse paa denne Formodning. Mærkeligt nok, ere paa dette alle Rib- 

 benene, skjondt nu meidet bløde, næsten svampagtige , dog allerede forbenede (forkalkede) 

 med undtagelse af et ganske hlle Stykke heelt nedadtil og af hele den nysnævnte »Stilk» 

 eller Ribbeenshals, der endnu, ligesom Tverudvæxterne paa Hvirvlerne, viser sig som en 

 klar, blaalig Brusk. Saalænge man ikke har borttaget dennes meget tykke ydre Hinde 

 [Perichondrium], h'orved man altid lober Fare for at faae Brusken knækket, seer det ud, 

 som om samtlige Ribbeen med deres overste Ende sad fast til Tverudvæxterne og kun 

 ved en tyk Streng desuden vare fæstede til den foranliggende Mellembnisk. Først ved at 

 skære ind i denne tykke Streng, overbeviser man sig om, at den er brusket indvendig, om 

 end ikke i alle Tilfælde, navnlig paa de korthalsede Ribbeen (det 3die og lOde), ikke 

 heelt ud til selve Befæstelsesstedet. Som nys anført, har den i sin tykke Skede 

 liggende Bruskstreng, der aabenbart svarer til Flalsen paa de fuldtforbcnede Ribbeen, 

 altid forekommet os at hefte sig til Mellemrummet mellem to Hvirvellegemer; men det 

 er meget vanskeligt paa saa bløde Dele med saa faste ydre Skeder, som Bruskhinden, 

 nøiagtigt at angive det egentlige Befæstelsessted, og vi have derfor ikke ganske villet opgive 

 den ovennævnte Formodning, at Ribbeenshalsenes egentlige Befæstelsessted er paa den for- 

 anliggende Hvirvel. 



Ved at see hen til, at hine Bruskstrenge i mange Tilfælde holde op indeni deres 

 tykke Senehindebeklædning, navnlig paa det 3die Ribbeenspar og de korthalsede Rib- 

 been overhovedet, faaer man sikkerlig den rette Anskuelse af det besynderlige Forhold i 

 de to første Ribbeenspars Befæstelse hos Nordhvalen, ligesom hos alle andre Barde- 

 hvaler. Som bekjendt, ere begge disse Ribbeenspar ved overmaade stærke Senebaand 

 fæstede med deres øverste Ende til Halshvirvlernes Tverudvæxter, det første endog for- 

 trinsviis til den anden Halshvirvels. Men desforuden ere de i Virkeligheden ogsaa fæ- 

 stede til Yderenderne af de to tilsvarende Brysthvirvler, navnlig ved Baand, der udgaae 

 tæt bagved deres stumpe Endespidser, og det er allerede blevet antydet, at det selvfølgelig 

 er denne Befæstelse, der svarer til den for samtlige Ribbeen fælles Befæstelse, hvor 

 meget den end kan synes at træde i Baggrunden for den med de foranliggende Hvirvler. 

 Samtlige Senebaand, hvormed disse to forreste Ribbeenspar derimod fæstes til Hals- 

 hvirvlernes Tverudvæxter, maae vi nærmest betragte som svarende til hine tykke Strenge 

 paa de efterfølgende l\ibbeen, der rigtignok i Reglen men dog ingenlunde altid, idetmindste 

 ikke i hele deres Længde, uddannes til benede Ribbeenshalse. Ja det turde neppe ligge 

 synderlig fjernt at stille selve Halshvirvlernes nederste Tverforlængelser som homologe med 

 hine Beenstilkes inderste Deel, om de end ere løsrevne fra Ribbenene og udgjore uad- 

 skillelige Dele af Hvirvlerne. 



I største Delen af deres Længde ere Nordhvalens Ribbeen, som sædvanlig, boiede 



