579 



det høist forskjcllige Udseende , som deres frie Flader have i Modsætning til deres hele 

 øvrige Overflade. Ligesom hines Glathed ved forste Oiekast viser, at de have ligget frit 

 paa Skelettet, saaledes viser dennes overordentlig iijevne Ueskaffenlied og hele lîeendelens 

 indre Bygning ikke mindre tydeligt, at den netop kun med Undtagelse af disse to Fla- 

 der har ligget skjult i en Bruskmasse; dens Form endelig, hvor torskjellig den end 

 kan være under Forbeningens Fremgang , afviser strax hver Henforelse til Beenkjær- 

 nen i et Uvirvellegeme eller i nogen anden af Skelettets Knogler, eftersom der navnlig 

 paa ingen anden findes to modsatte, indbyrdes næsten ganske parallele frie og glatte 

 Flader. 



Til Oplysning heraf gives nedenfor en Chemitypi i halv Størrelse af Forbeningen i 

 en af disse Haandrodsknogler paa vort 47^2' lange Nordhvalskelet. 



Kun oventil er denne Beenkjærne lige afskaarel, 

 nedentil har den en hvælvet Overflade, Beviis for, al 

 den kun hist i hele sin Udstrækning har naaet selve 

 Haandrodsknoglens Overflade, ikke her. Fndsnoringen 

 mellem den midterste Deel og de to Endestykker er 

 her kun svag, men dog kjendelig nok til at antyde 

 Kjærnens oprindelige Kugleform. I Henseende til den 

 hele Beendeels Udseende kjendes paa denne formind- 

 skede Afbildning endnu ret tydeligt dens overordentlig 

 løse Bygning, idet den i alle Retninger er gjennem- 

 boret af rørformede, stærkt forgrenede Huler, hvori 

 ofte' endnu forefindes tørrede Blodkar. 



Hvormange Forbeninger der skulle vise sig paa de 

 frie Flader af et Hvalskelets torrede Haandrod, beroer 

 naturligviis paa, hvorvidt Forbeningen er skredet frem 

 deri. Men i hver Haandrodsknogle gaaer Forbeningen kun ud fra en enkelt Kjærne ; det 

 liøieste Antal af saadanne l'orbeninger er altsaa det, der svarer til Antallet af Haandrodeus 

 Knogler, og dette er hos Nordhvalen neppe nogensinde over 5. Da nu Cnvier har talt 

 7 Forbeningspunkter i Kapslivalens Haandrod, synes ogsaa deri at vise sig et ret brugbart 

 Skjelnemærke mellem disse to Rethvalarter. 



I Beskrivelsen af selve Haanden hos Nordhvalen kunne \i med Hensyn til Tommel- 

 fingeren fatte os kort i Henhold til hvad om den er blevet anfort i Beskrivelsen af Haand- 

 roden. Den enkelte Knogle, hvoraf den bestaaer, synes al maatle tydes som en Mellemhaands- 

 knogle {os metacarpi) , eller maaskee som en Repræsentant saavel for denne som for de 

 egentlige Fingerledsknogler. Paa vore gamle Skeletter var denne ufuldkomne Tommel- 

 knogle iøvrigt, ligesom alle andre til Fingrene hørende Knogler, forbenet i Midten, brusket 



73- 



