582 



Udfald uf hans Undersøgelser vakte en Tvivl hos liam, om det tredie af Reinhardt hos 

 Nordhvalen fundne, bruskede Stykke virkeligt var en selvstændig Deel, og den anden ogsaa 

 hos Krepokaken fundne Knogle forekom ham ved sin Stilling til Hovedknoglen saa fremmed 

 i den sædvanlige liækkenbygning, at dette Knogicpar «næsten syntes ham at have meest 

 Analogie med Pungdyrenes Pungknogler»'), hvilket da igrunden ikke vilde sige andet end 

 at det maatle være at sætte i Lighed med osaa sesamoidea eller Seneforbeninger. 



Reinhardt havde imidlertid seet ganske rigtigt. Begge Forfatterne hav(! senere 

 fundet alle de tre af ham opdagede Knoglepar igjen, saavel hos den halvvoxne som hos 

 den voxne Nordhval , og da vi modtoge og strax i Fællesskab undersøgte disse Knogler af 

 det 44V'/ lange Skelet, blev det os fuldkomment indlysende, at ligesom kun del ene Par svarer 

 til det ogsaa hos Tandhvalerne forekommende egentlige Bækkenrudiment, saaledes ere de 

 tvende andre, skjulte i Kjødet, at tyde som de hos Tandhvalerne ganske for- 

 svundne Bagbeen. 



At denne deres Betydning blev os klar netop paa dette Exemplar, laa til- 

 deels allerede deri, at Knoglerne, der 6 Gange formindskede ere afbildede i den 

 4de Figur paa den 2den 'I'avle, her ere ikke blot absolut men ogsaa forholdsviis meget 

 større end hos den Nyfødte, og al del derfor her mere maatte tiltrække sig Opmærksom- 

 heden, hvorledes de to Par Biknogler i næsten lodret Retning hænge udvendigt ned fra den 

 horizonlaltliggende Hovedknogle. Men navnlig bidrog dog den Omstændighed dertil, at For- 

 bindelsen mellem den større og mindre Biknogle her med større Sikkerhed end paa det 

 nyfødte Exemplar kunde sees al skee ved Eljælp af en imellem dem indskudt Ledsæk, og 

 at fremdeles atter den større Biknogle paa en lignende Maade var forbunden med Bækken- 

 knoglen, idet ogsaa de Senebaand, hvorved den fa>stedes til denne sidste, her indeholdt en 

 umiskjendelig Ledsæk, hvilken vi paa vore andre Exemplarer ikke have fundet igjen. 



Hos den Nyfødte har Hovedknoglen næsten Form af en Hammer, hvis lange Skaft 

 vender bagtil, en Form, som vi ogsaa have iagttaget paa nogle løse Exemplarer af 

 disse Knogler fra udvoxne Hvaler, og som fremkommer derved, at Knoglens forreste Deel 

 (Hammeren) er forholdsviis kort og stoder sammen med den lange bageste under en stærk 

 Vinkel. Hos vort 44Vi' lange Individ har Knoglen (Tab. IL Fig. 4 a— a') ikke denne Ham- 

 merform; den kan her snarere siges at bestaae af to Stykker, som støde sammen i et 

 stumpt Hjørne, hvortil den større Biknogle er fæstet ved Senebaand, der indeslutte en Led- 

 sæk. Der er imidlertid neppe Grund til i Knoglens i dette Tilfælde noget forandrede Form 

 at see Andet end en tilfældig og individuel Afvigelse, og Hammerformen fremkommer ogsaa 

 her, naar man tænker sig det stumpe Hjørne trukket ud i en opstaaende Udvæxt. 



') Sammesteds 5te Række, 1ste Bind, Side 100 (sammenlign fremdeles: Eschricht, Untersuchungen 

 über die nordischen Wallthiere, Ister Band. S 137) 



