i enkelte Tilfælde fundet del saaledes; denne blev derfor ogsaa en bekvem og tilsyneladende 

 naluriig Grænse; men iøvrigt ere Angivelserne om dette Punkt — Vækstpunktets Begræns- 

 ning — højst ufuldstændige og vage, en naluriig Følge af vore Kundskabers Standpunkt, 

 der atter havde sin Grund i Vækstpunktcellernes Lidenhed og Undersøgelsesmethodernes 

 ufuldkommenhed. Endnu for tre Aar siden se vi Nageli og Leitgeb') angive, at der i 

 Spidsen af Blomsterplanternes Rødder altid er et dscheinbar ungeordnetes Meristem», hvor- 

 for deres talrige Bestræbelser for at følge Væksten Skridt for Skridt ikke førte dem til 

 noget Resultat. 



I nyere Tid rettede navnlig Hofmeister*) og Müller") deres Undersøgelser hen 

 paa at finde en Topcelle som Kryptogamernes, og saaledes finde en Enhed i Vækstmaaden 

 gjennem hele Planteriget, som for den filosofiske Naturbetragtning vilde have noget meget 

 Tilfredsstillende. I nogle Tilfælde angive de ogsaa at have fundet en saadan. Men Urig- 

 tigheden heraf er imidlertid paa uimodsigelig Maade paavist af Hanstein. 



Efteral nemlig allerede Naudin"), Caspary^) og Sanio*) havde givet nogle faa 

 Antydninger af det rigtige Forhold, var det Hanstein, som i 1868 først lærte os den 

 virkelige Bygning af Blomsterplanternes upunctum vegetationis» at kjende ved undersøgelser, 

 der vare udstrakte til de forskjelligste Familier'). Det tilsyneladende Chaos i Stængel- 

 spidsen klaredes og viste sig ordnet paa den smukkeste Maade i tre selvstændige Cellevæv, 

 for hvilke Hanstein dannede Navnene Dermatogenet, Periblemet og Pleromet, 

 hvilke allerede ere gaaede over i den almindelige Bevidsthed. 



Da Hansteins Undersøgelser omfattede Planter af de forskjelligste Familier, var 

 det at antage, at hans Resultater vilde have almen Gyldighed. Det blev rigtignok af 

 Pringsheim paastaaet®), at JJtricularias Slængler vokse som visse Lønbloplanters ved 

 en kileformet Topcelle, men Han s tein har gjendrevet dette"), og andre Botanikere saasom 

 Pfitzer*"), Schmitz") og Reinke**) have bekræftet Rigligheden af hans undersøgelser 

 i Almindelighed. Endelig har han ved sit nyeste Arbejde'''') paavist, at den første Udpræg- 

 ning af disse Væv finder Sted allerede ved de første Celledelinger i Forkimens Endecelle, 



') Nag el is Beitr. z. wissensch. Bot. IV, 1S68, S. 138. 



2) Beitr. z, Kentitn. d. Gefiisskrypt. II., i Abhandl. d. sächs. Ges. d. Wissensch. V., IS.57. .S. 643 

 og Handb. I, S. 136 og S. 613. 



') Pringsheim, Jahrb. V., S. 147. 



') Ann. d. se. nat., Ser. 111., 1. 1, 1844, S. 162. 



"•) Bot. Ztg. 1859. S. 133. 



«) Bot. Ztg. 1864, S. 223 og 1865, S. 165. 



') »Die Scheitelzellgruppe im Vegetationspunkt der Phanerogamen», Bonn 1868. 



»I Monatsber. d. Berhn. Akad. 1859. 



») Botan. Ztg. 1870, S. 23, 



'") Pringsheims Jahrb. VIII, og Monatsber. d. Niederrhein. Gesellsch. 1870. 



") Bot. Ztg. 1870, S. 37. '^I ibd. S. 55. 



") "Die EntWickelung des Keimes der Monokotylen und Dikotylen», Bonn 1870. 



