10 



stammer. Ikke uden Grund siger Elans tein derfor ogsaa, at Plerom-Initialerne have mere 

 Krav paa at ansees som Ækvivalent for den kryptogame Topcelle end Dermatogen-Inilialerne. 

 Vil man hos Blomsterplanterne søge Topceller, maa man for Eftertiden søge dem under 

 I)prmat0f,'enet, og virkelig mener Sanio ogsaa at have fundet saadanne, der delte sig med 

 vekselsvis hældende Vægge, hos Hippuns, Elodea og maaske nogle andre Vandplanter*), 

 en Angivelse som dog næppe er rigtig, hvad Celledelings-Maaden angaar. 



Endskjøndt H an s te in betitler sin Afhandling: «Die Scheitelzellgruppe im Vegeta- 

 tionspunkt", og i Overensstemmelse med Wolff synes at benytte det sidste Ord som Be- 

 nævnelse for den nøgne Stængelspids-), vil han dog efter sin egen Fremstilling af «Schei- 

 telzellijruppens" (de samtlige Initialers) Betydning være enig med mig i, at den er det 

 egentlige Vækstpunkt, og derfor bør den efter min Mening have dette Navn. 



Ligeledes forholder det sig med Sachs. Denne siger nemlig'^) ligefrem: Spidsen 

 af Stænglerne (Bladene, Rødderne) indtages af et Urmeristem, «aus welchem nach und nach 

 durch verschiedene Ausbildung (Differenzirung) die verschiedenen Formen des Dauer- 

 gewebes hervorgehen»; den af Urmeristem bestaaende Stængelspids kaldes «Vegetations- 

 punktet»; men Urmeristemet opstaar og regenereres «von den am Scheitel des Vegeta- 

 tionspunktes liegenden Zellen», som han i det følgende nærmere betegner som Topcellen hos 

 Kryptogamerne og den Hansteinske «Scheitelzellgruppe» hos Fanerogamerne. Denne Celle 

 eller Cellegruppe er jo da aabenbart det egenlige Vækstpunkt og bør have dette Navn. 



Jeg vil her end videre fremhæve, at der hos Sachs kun er Tale om en histologisk 

 Begrænsning af Vækstpunktet, hvilket ogsaa ligger i Sagens Natur, da «Vækstpunkt» er et 

 fysiologisk-histologisk Begreb, og at der intet Hensyn tages til Sideorganerne; naar man tidligere 

 satte «Vækstkeglens», altsaa Vækstpuuktets Grænse ved det yngste Blad, da var det vel 

 nærmest, fordi man i al Fald der ogsaa maatte antage en histologisk Grænse, og antog, at 

 Anlæggelsen af Kambium og andre blivende Væv allerede begyndte ved det yngste Blads 

 Grund. Kun for saa vidt som der ogsaa virkelig findes en væseulig histologisk Grænse paa 

 dette Punkt, kunde det maaske spille denne Rolle. Finder man da der en saadan Grænse? 

 Naar det i Bedømmelsen af denne Afhandling'') udtales, at dette er Tilfældet, maa jeg benægte 

 del og skal senere i den specielle Del nærmere bevise det. De allerøverste Sideorganer og den 

 Del af Stænglen, som de sidde paa, befinde sig nemlig ofte i den samme meristematiske Tilstand, 

 og deres Celler have ofte en Form, der væsenlig er den samme som de Cellers, der findes 

 i selve Stængelspidsen. Enten maa da Grænsen for Vækstpunktet sæltes lig hele Urmeri- 

 stemets, saaledes som Sachs synes tilbøjelig til at gjøre, og maa saa falde ubestemt^) ofte 



') Bot. Ztg. 1865, S. 184, 186 og 191. ') se t. Ex. Bot. Ztg. 1870, S. 23. ^) Letirb. der 



Botanik. 1870. S. 113— H. ') Oversigt over det Kgl. danslie Videnslsabenies Selskabs For- 



liandlinger, 1872. S. 22. •) cfr. Saclis, 1. c, S. 113, Noten, og Hansteins «Sclieitelzell- 



gruppe», S. 125. 



