

13 



nye Vækstpunkt anlægges helt til Siden for eller nedenfor det gamle, saaledes at dette aldeles 

 ikke berøres af hints Dannelse, men uforstyrret forisætter sit Arbejde, er en ægte Sidetor- 

 grening. Ved Vækslpunktkløvningen maa derimod nødvendigvis selve Vækstpunktet direkte 

 paavirkes, og undergaa en væsenlig Forandring med Hensyn til sit Arbejde; del nye Vækst- 

 punkt maa opstaa indenfor dets Omraade. Nogle Exemplcr ville bedre belyse dette. 



Holde vi os først til Lønboplanlerne med encellet Vækstpunkt, da kan der kun være 

 Tale om ægte Vækstpunktkløvning, naar de nye Vækstpunkter opstaa umiddelbart af 

 selve Topcellen; opstaar en Knop i en Segmenlcelle, selv om det var den alier yngste, 

 er det en Sideknop; og bliver Hovedaxen under sin senere Vækst trængt af Knoppen ud af 

 sin Retning, saa at de begge ligemeget divergere fra den gamle Vækstretning, da dannes 

 der en Pseudodichotomi. Saaledes er Forholdet 1. Ex. hos Metzgeria furcata, i al Fald i 

 enkelte Tilfælde*), og saaledes benævnes dens Forgrening ogsaa af dens Opdager, Kny^). 



Heri ere imidlertid ikke alle enige med Kny og mig. Sachs'"') t. Ex. finder det tænke- 

 ligt, at «en ægte Dichotomi» kunde komme i Stand hos Lønboplanlerne med Topcelle uden 

 Længdedeling af denne, derved at den gamle Topcelle straks efler Dannelsen af en ny ved 

 Siderne af sig forandrer sin Vækstretning; «die alte Scheitelzelle repräsentirt dann den 

 Scheitel einer neuen Wachsthumsrichtung und darauf scheint es mir bei der Unterscheidung 

 von Dichotomie und Monopodium vorwiegend anzukommen». Til Sachs slutter Pfeffer 

 sig*), og som det synes ogsaa Hofmeister efter en Udtalelse i »Handbuch», I, S. 412. 



Denne Opfattelse kan jeg aldeles ikke gaa ind paa; skal Vækstretningen sæltes 

 som det vigtigste Kriterium ved Bedømmelsen af en Forgrenings Natur, bliver Følgen, at 

 mangen en Forgrening, ved hvilken Knoppen opstaar langt nedenfor Vækstpunktet, bliver, 

 skjøndt ægle Sideforgrening, tydet som Kløvning og omvendt. Hvad det her kommer an 

 paa, er den første Grundlæggelse af Organerne, men denne er en Ting, deres senere Ud- 

 dannelse en anden, der vel bør holdes ude fra hin. Grundlægges det ene Vækstpunkt i 

 en Celle, der ikke er fremkommen ved Deling af den gamle Topcelle paa en Maade, som 

 er forskjellig fra den, paa hvilken denne tidligere delte sig, har Topcellen ikke undergaaet 

 nogen væsenlig Forandring i sit Arbeide, selv om der muligvis indtræder en Forandring 

 i Vækslrelning. Men denne Forandring i Topcelkns Delingsmaade er for mig del første 

 Punkt, der bør tages Hensyn til i denne Sag^). 



Naar Nageli og Leitgeb'^) fordre, at de to Grene skulle være «gleichwerlhig in 

 ihrem Ursprünge», da er det, som man vil se af det Følgende, en af de Fordringer, som 



jfr. Hofmeister, Handb. 1,413. '') Pringsheims Jahrb. IV, 72. =) Lehrb., 2det Opl, S. 16i, Anm. 

 Die Entwickelung des Keimes der Galtung Selaginella, S. 47, 56, o. s. v. 



Hvad jeg her har udtalt, findes sagt med næsten de samme Ord 1 den efter min .Nedskrivning 

 publicerede Afhandling af Kny i «.Sitzungsberichte etc, 19de Dec. 1871. Cfr. liotan. Ztg. 1872, 

 S. 341 ff. sj N'ageli, Ueitr. IV, S. 12e, og Sitzungsber. d. bayr. Akad. 18G6, 2, S. 553. 



