14 



ogsaa jeg stiller til en Vækstpiinktkløvniiig; men naar de ikke blot anse den Forgrening 

 for ægte Dichotomi, ved hvilken de lo Grene anlægges i Topcellen, men ogsaa den, ved 

 hvilken de anlægges i de to sidste Segmentceller, saaledes at Topcelleu mellem disse 

 bliver undertrykt i sit Arbejde, da maa jeg vel erklære dette for en Dichotomi, men for en 

 lige saa uægte som Sachs's nylig omtalte og som den Dichotomi, der findes paa en Sy- 

 ringagren, hvis Endeknop er fejlslaaet; det er en Forgrening, der fuldstændig modsvarer 

 det af Sachs') givne Skema for en falsk Dichotomi, ikke blot deri, al begge Skud faktisk 

 ere Sideakser, men endog deri, at den ene af dem nødvendigvis maa staa højere end den 

 anden og rimeligvis ogsaa være yngre end den. Vækstpunktet er her vel blevet hæmmet i 

 sin Udvikling, men ikke delt. 



Som første Fordring maa jeg altsaa fastholde, at alle Kløvningsknopper nød- 

 vendigvis maa have deres Oprindelse fra Vækstpunktet. Men dermed er ikke sagt, at 

 enhver Knop, som direkte udvikles fra dette, er en Kløvningsknop. Af Sphacelarierne 

 gives der nogle Slægter, hvis Grene udvikle sig af de øverste sekundære Celler, Segment- 

 cellerne, medens de hos andre (Stypocaulon o. s.v.) udvikles af selve Topcellen-). Hine 

 ere ægte Sidegrene, men disse sidste ere det ogsaa, thi Spidsen af Topcellen fort- 

 sætter sin Længdevækst i samme Retning upaavirket af Grendannelsen, der 

 foregaar langt nede paa Cellens Side. Her kan Forholdet dog maaske rigtigst opfattes 

 saaledes, at ikke den hele Topcelle kan antages at repræsentere Vækstpunktet, men kun 

 den øverste Spids af den, i Lighed med Hyfernes hos t. Ex. Bryopsis. Det nye Vækstpunkt 

 har da i Virkeligheden dannet sig udenfor og nedenfor det gamle. 



Men selv hvor en saadan speciel Udprægning indenfor Topcellens lille Omraade ikke 

 kan paavises, og den hele Væg i lige Grad dellager i Arbejdet ved Optagelsen af nyt Slof, 

 bliver en Knopdaunelse fra den ikke straks al opfatte som Kløvning. En saadan kan forcgaa 

 paa flere Maader, idet Topcellen dog altid maa opgive sin hidlidige üelingsmaade. Den kan 

 saaledes dele sig ved en lodret, d. e. en i Stængelens Midllinie liggende Væg i to Halvdele af 

 lige Størrelse og Værdi; dette er Tilfældet t. Ex. med den af Sachs (efter Nagelis neuere Algen- 

 sysl., Tab. V, Fig. 12 — 16)iLehrb. 2det Opl., Fig. 125 opførte i^tc^^/oiatiicÄotojna og angives af 

 Hofmeister for mange af de højere Lønboplanter^l. Eller den kan dele sig som hos Coleo- 

 chæte solu(a^), eller Udotea^). Vækstcellens Spids bliver flad og faar derefter en Indsænk- 

 ning paa sin Midte, idet der til Siden for denne dannes to Udkrængninger, der senere hos 

 den første ved Cellevægges Uddannelse afgrænses fra Modercelieu, hos den sidste vedbliver 

 at staa i Forbindelse med denne, men i begge Tilfælde ere Vækstpunkter af lige Værdi. 



M Lehrb. -'det Opl. Fis 127. -i Gejler, zur Kciintniss der Sphacelarien , Pringsheims Jahrb. 



IV, 479. ^1 Vergl. Untersuchungen t. Ex. S. 115 o. s. v. *) Pringsheimi Jahrb. II, S. 7. 



*) Nageli, I. c. 177, Tab. 11. Fig. 27. 



