16 



KløvDing maa gaa for sig, bliver ganske vist lidt vanskeligere al besvare formedelst deres 

 mere komplicerede Bygning; men Loven maa være den samme for begge Klasser. 



Vi maa gaa ud fra Betragtningen af Sideknoppernes almindelige Dannelses- 

 maade. Hanstein har*) paavist, at denne bos Blomsterplanterne foregaar ved Optrædeisen 

 af Celledelinger i Periblemet, uden at nogen bestemt Enkeltcelle kan fremhæves som den 

 anførende eller som den fælles Stammemoder for alle de andre; tilsidst træde vel ogsaa 

 Pieromdelinger med op. Ved denne Celledannelse drives de oven for liggende Cellelag 

 passivt i Vejret, og navnlig gjælder dette i alle Tilfælde om Dermatogenet, til hvilket Kau- 

 iom-Dannelser aldrig alene er henlagt. Hører det altsaa med til Knoppens Væsen at op- 

 slaa i Moderaxens Periblem, da maa vi ugsaa vente og forlange af Kløvningsknopperne, at 

 de maa opstaa i Peribleminitialerne. Det er nu imidlertid min Anskuelse, som jeg 

 nedenfor nærmere skal begrunde, for det første, at Forskjellen mellem de som kappeformede 

 Periblemlag og de som rækkeordnede Pleromceller udprægede Væv i Stængelspidsen ikke 

 er saa væsenlig, naar man holder sig til deres Form, som Hanstein maaske antager, og 

 for det andet, al Knopperne i alt Fald i enkelte Tilfælde straks ogsaa drage Celler, som maa 

 regnes til Pleromrækkerne i Moderaxen, med ind i Arbejdet. Er dette rigtigt, maa vi ogsaa 

 kunne vente, al Ulovningen i nogle Tilfælde udgaar fra Plerominitialerne, og strængt 

 taget kunde man, da disse egenlig ere Modercellerne for Hovedmassen og det væsenlig 

 Blivende af Axens Cellevæv, altid forlange det som Tegn paa den ægte Kløvning. 



Fordringen til en Forgrening hos Blomsterplanterne, for at den skal have Navn af 

 Kløvning, maa altsaa først være denne: de to ( — flere) Knopper maa i alt Fald for en Del have 

 deres Oprindelse umiddelbart fra Vækstpunktets Celler. Den anden Fordring er, at de 

 maa grænse op til hinanden i Vækstpunktets Centrum , det vil med andre Ord sige i 

 Stængelspidsens Top-), hvor Længdevæksten tidligere havde størst Intensitet, men nu 

 hæmmes, medens de nye Tvilling- Vækstpunkter oplage den hver i sin Betning. Jo livligere 

 Pleromet tager Del i Dannelsen af de nye Vækstpunkter, jo nærmere disse grænse op til 

 hinanden, og jo mere de fortjene Navnet «Tvilling »-Vækstpunkter, desto mere ægte vil 

 Kløvningen være. 



Det er de færreste Tilfælde, i hvilke jeg ikke har kunnet endog temmelig nøje be- 

 stemme Vækstpunktets Beliggenhed, og tillige har jeg fundet, at Pleromrækkernes Løb give 

 et bekvemt og sikkert Middel i Hænde til at bestemme Midtliniens Beliggenhed i et Organ 

 og altsaa Beliggenheden af en Celle eller en Nydannelse i eller udenfor den. Fra denne 

 Side vil det altsaa byde færre Vanskeligheder at bestemme en Forgrenings Natur, og be- 



') •Scheitelzellgiuppe» o. s.v., S. 121 IT. 



') Selv om man ikke vil slutte sig til min Opfattelse af Vækstpunktels Begrænsning hos Planterne, staar dog 

 saa meget fast, at Topcellen hos Kryptogamerne og Topcelicgruppen hos Fanerogamerne (Hausteins 

 ».Scheitelzcllgnippe») Indlage Vækstpunktets Midte, og at det er umuligt ved Undersøgelser over 

 Spergsniaalet om Sideforgrening eller KInvning ikke at maatte tngc den særlig i Betragtning. 



