24 



Ved samme Tid udtalte Frings heim i en Anmeldelse af Schachts «Der Baum»*), 

 at Kløvning ("Theilung der Achsenspitze») forekommer i en stor Mængde Tilfælde, med 

 Sikkerhed hos Vallisneria og Bydrocharis; «in vielen, vielleicht in allen Fällen möchte die 

 durch Entwickelung und Ausbildung von Axillarknospen bedingte Verzweigung auf eine 

 fortgesetze Theilung der Axenspitze zurückzuführen sein». 



Denne Anskuelse tiltraadtes to Aar efter af Irmisch-), der betegner Knopdannelsen 

 hos nogle Juncus- og Scirpus- kvier som «eine sehr frühzeitige Theilung der Achsenspitze», 

 og ligeledes senere''') antager, at det er en almindelig Regel, at alle Akselknopper op- 

 staa ved «Theilung des Vegetationspunktes», medens Roden i sin Forgrening følger 

 samme Lov som de fleste Adventivkuopper, dog med enkelte Undtagelser, i hvilke ogsaa 

 den forgrener sig ved Kløvning (t. Ex. Ophrydeernes Rodknolde). 



Men hvem der navnlig greb denne Tanke og gav den almindelig Udstrækning, 

 var Hofmeister. Han var, som vi nys saa, ført til at antage Forgrening ved Kløvning 

 («Gabelung») af Slængelspidsen hos saa at sige alle højere Lønboplanter; det tiltalte hans 

 geniale Opfattelse af Naturen at se den udstrakt til alle Planter, og ved en kunstig Hypothese 

 paatvang han Mosserne*) og derpaa Blomsterplanterne den samme eller dog en lignende Forgre- 

 nings-Maade. I Pringsheims Jahrb. III, 1863, siger han: «Nichts ist gewisser, als dass die Anlage 

 eines Seitenzweiges in allen bisher untersuchten Füllen umittelbar nach Anlegung des sogenann- 

 ten Tragblattes in das Dasein tritt, und dass das in verticaler Richtung nächst höhere Blatt 

 erst um Vieles später sich bildet». Dette kalder han «Gabelung». I hans nyeste Arbejde 

 gjenlages det^): «Neue Nebenachsen erheben sich aus der Fläche des Vegetationspunktes 

 früher, dem Scheitel näher, als die jüngsten Anlagen von Blättern», og: «nirgends ist es 

 gelungen das Hervorsprossen einer Seitenachse unterhalb bereits angelegter Blätter einer 

 Hauptachse zu beobachten.» Og derpaa tilføjes: «Da die Ursprungsstelle des jeweilig jüngsten 

 Blattes stets tiefer liegt, als der Ort, an welchem eine jüngste Nebenachse über den Um- 

 fang des Achsenendes heraustritt, so kann jede in der Region des Vegetationspunktes er- 

 folgte Anlegung seitlicher Achsen als eine Theil ung der nackten, die jüngsten Blatt- 

 anlagen überragenden Spitze des Stengels aufgefasst werden»*). 



Vi maa her et Øjeblik beiragte Hofmeisters Udtalelser om Forgreningen over- 

 hovedet. Hans Begrænsning af «Vegetationspunktet» afviger, som allerede antydet, fra 

 min; medens jeg betegner Topcellen hos Lønboplanterne med Navnet «Vækstpunkt», 

 regner Hofmeister mange flere Celler med til dette '^); men hvor Grænsen da maa sættes 



') Botan. Zeitung, 1853, S. G09. 



■'] Botan. Ztg., 1855, S. 61. 



'I Flora 1856, S. 696 , Botan. Zeitung 1857, S. 492. 



'i Pringslieims Jahrb., Ill, 272. 



'•) Allgemeine Morpliologie, 1868, 8.411. 



■■) Sammenlign hermed 1. c, S. 429. ') Se t. Ex. Allgeni. Morph., I, S. 132— 33. 



