25 



bestemmes ikke nøjere*). Dog synes hans Henvisning-) til Wolffs «Theoria generationis» 

 og hans Ord''') at antyde, al han skitter sig til denne, og at Vækstpunktet for Kaulomer er 

 identisk med, hvad han ogsaa kalder «Stammende», «Stammspitze», «Scheitel des Stammes» 

 o. s. V, min «Stængelspids». Men med Hensyn til hans Opfattelse af Begrebet «Kløvning» 

 af Vækstpunktet er det vanskeligere at komme paa det rene, dels fordi han bruger for- 

 skjellige Benævnelser som «Theiliing», «Gabelang», «Dichotomi», «gabeiige Theilung» o. fl., 

 uden altid at give en skarp Bestemmelse af dem, dels fordi han ofte bruger lidet be- 

 stemte Udtryk som «Region des Vegetationspunktes», «Scheitelgegend» o. fl. 



Jeg citerede nys (S. 24) hans sidste Udtalelser om Forgreningen (fra Aar 1868). 

 De ere aabenbart i Overensstemmelse med hans Bemærkninger om Bregnernes Forgrening 

 (fra Aar 1863) (Se Citaterne S. 22). Dog er det vel værd at lægge Mærke til, at han her 

 bruger Ordet «Gabelung», Gaffeldeling eller Kløvning, men i hans senere Udtalelser «Thei- 

 lung», Deling, af hvilken den «gabelige Theilung» er en Modifikation^). 



Det er ogsaa klart, at «Gabelung» vil være en højst uheldig Benævnelse for en 

 Forgrening, som han selv skildrer saaledes: «In der grossen Mehrzahl der Fälle ist bei 

 der Anlegung neuer Achsen am nackten Stangelende die Tendenz des Stängels zum Fort- 

 wachsen in der bisher eingehaltenen Richtung so ganz überwiegend, dass vom ersten Mo- 

 ment an nur eine neue Wachsthumsrichlung hervortritt, während der Stängelscheitel in der 

 ursprünglichen Richtung kräftig fortwächst. Der Zweig erscheint von seinem ersten Auf- 

 treten an als seitliche Bildung; wo er auf eine Anfangszelle zurückgeführt werden kann, 

 wie bei Laubmoosen, da liegt diese weit seitab von der Längslinie der Hauptachse »5). 



Jeg maa forstaa Hofmeister saaledes: Enhver normal Sideknop opstaar paa 

 Stængelspidsen d. e. Vækstpunktet; dette kan betragtes som en «Deling» af dette, og en- 



') 1 Bot. Ztg. 1869, 623begrænserMullerVaekstpunktethos Planter »mit einzelligem Scheitel, bei welchen 

 alle Segmente Blatlanlagen entsprechen» til kun at omfatte Topcellen. I Pringsheims Jahrb., V, .S. 2.i6 

 — 57 henregner han ogsaa den Segment-Celle hos Metzgeria, i hvilken Grenen ifølge Kny opstaar, 

 til Vækstpunktet, fordi den ikke er traadt ud af Meristemtilstanden. Men hvad er da Kjende- 

 mærket paa denne? Er det, som hans Ord antjde, den «deDnitive Strækning. (I.e. 258), og altsaa 

 Ophor af Celledelingsevnen, maa Grændseu lægges langt ned i Stænglen, og Stængelspidsen alene 

 bliver ikke Vækstpunkt. 



^) L. c, S. 128. 3) L c. S. 411 — 12. 



') Pringsheim, til hvem Hofmeister (i Allg. Morph., S. 412) henviser som Begrunderen af denne 

 Forgreningstheori, kalder den ogsaa »Theilung. og anfører Bydrocharis og VaUisneria som 

 smukke Exempter herpaa. Disse to Planler ere netop ogsaa udmærkede Exenipler paa «Klovning« 

 i min Betydning. Da Pringsheim imidlertid ogsaa betegner Forgreningen hos Coleochæte soluta 

 som det eneste Exempel paa ægte .Gabelspaltung», skulde man tro, at hans «Theilung« var noget 

 andet og forskjellig fra min «Kløvning.. Hofmeister satte den 1863 identisk med sin «Gabelung! 

 (Se Jahrb. Ill, 279). Rohrbach bruger «Theilung. som ensbetydende med »Kløvning«. Kraus 

 og Kaufmann bruge derimod «Gabelung» og «Dichotomie«. Det vilde fere i huj Grad ønskeligt, 

 om man fik Fasthed i disse Benævnelser. 



*) AUgem. Morphol., S. 413. 



Vidensk. Selsk. Skr., 5 Række, iialurvideiisk. og malhem. Afd. 10 B. 1. 4 



