47 



Spor til Sløttebladet (/), men derpaa forsvinder ogsaa den sidste Rest, og ved de øverste 

 Knopper mangle de ganske. Det er ikke blot nmuligt udvendigt at finde mindste Spor af 

 et Stølteblad under de enkelte Knopper, men det har ikke engang været mig muligt at 

 paavise histologiske Spor af del i Form af tangentiale Delinger, saaiedes at jeg maa anse 

 det for fuldstændigt forsvundet. 



Men i Spidsen af Akset vender IÎ laddannelsen tilbage, naar Endeakset an- 

 lægges, og Knopdannelsen hæmmes for et Øjeblik, for atter at tage Opsving. Paa Fig. 6 

 og 7, III betegne de med V, Vi og VII mærkede Dannelser Sideaks af en Blomsterstand; 

 Aksen nedenfor hver af dem og Grunden af dem er aldeles glat; thi Støttebladdannelsen 

 er endnu undertrykt'). IMen oven for dem findes der et mærkeligt Vendepunkt: Blad- 

 dannelsen dukker frem igjen, idet gi— gi ere de Blade, der blive Endeaksels Yderavner, 

 medens de paa samme Akse stillede pi— pi ere Inderavner; hines Akseiknopper (III, IV) ere 

 yderst reducerede og komme ikke til Udvikling, disses (1, II) ere derimod langt kraftigere og 

 af dem udvikles Blomsterne. Den Overvægt over Akselknopperne, som Støttebladene have 

 lige ved dette Vendepunkt, tabe de imidlertid snart, idet det Forhold indtræder mellem 

 Blad og Knop, som findes i Sideaksene (Fig. 2, 3, III). Den kraftige Knopdannelse midt paa 

 Akset (Fig. 5), hvis Maal er udviklingen af Sideaks, kan saaiedes ikke umiddelbart gaa over 

 til at faa et andet Maal, nemlig Udviklingen af en enkelt Blomst. 



Paa den tegnede Blomsterstand af Poa annua (8, 9, III) sees samme Udviklings- 

 gang. Knoppen 1 bliver til Blomst, II og III komme ikke til Udvikling som Yderavnernes 

 Knopper, IV, V og følgende danne Blomsterstande. 



Hidtil have vi kun beskjæftiget os med Hovedaxen i Blomsterstanden af Secale cé- 

 réale. Sideaxerne udvikle sig som bekjendt til Smaa-Aks, der almindeligt (t. Ex. af End- 

 licher i «Genera plantarum». Lange i «üaandbog» o.s.v., Ascherson o.s.v.l beskrives: 

 «Spiculæ bifloræ, cum rudimento floris tertii«. Undersøgelsen af ganske unge Aks (2, III) 

 giver imidlertid følgende. Nederst findes altid to golde Blade, der ere Aksels Yderavner 

 {gi; den nedre af disse tillige med nederste Blomst ere bortpræparerede); derefter følge 

 indtil 5 Blade, som alle støtte Knopper, og som blive til nedre Inderavner (/ og pi]\ men 

 da i Regelen kun de to nederstes Knopper komme til videre Udvikling og danne helt 

 udviklede Blomster, medens de øvres fejlslaa, er Smaa-Akset altsaa vel 2-blomstrel, men 

 med Rudimenter af 2—3 andre, der i abnorme Tilfælde let kunne tænkes at komme til 

 Udvikling. 



Der er altsaa ingen anden Forskjel imellem Hovedaxen og Sideaxerne, end at alle 

 Blade paa disse sidste komme til Udvikling, fordi de blive til Yder- og Inderavner (ligesom i 



') Her som i alle andre Figurer betegne gi — gluniæ; ps, palea superior; pi, palea inferior; g, en 

 Knop (gemmai; st, stamina; ov, ovarium). 



