48 



Bovedaxens Endeaks), og al Antallet af deres Sideaxer (Axerne af llldie Orden) er mindre. 

 Thi Epiblastemdanneisen foregaar paa samme Maade paa den stejl-kegledannede Slængelspids, 

 med omirent samtidig Anlæggelse af Sløtteblad og Knop (Fig. 2; øverste Epiblastem, / — ^, i 

 histologisk Billede i Fig. 3), saaledes som Forholdet ogsaa sees ved Hovedaxens Grund, paa 

 Overgangsstedet (Fig. 4 og 5, ved m). Hofmeister har saaledes Ret i, at der her findes 

 Knopper, som ere de sidste og øverste Nydannelser paa Axen. Men at de derfor kunne 

 siges at udvikle sig ved «Kløvning» eller endog blot "Deling» af Vækstpunktet, maa jeg 

 benægte i dette som i alle foregaaende Tilfælde. Den histologiske Udviklingshistorie viser 

 dette paa det Bestemteste. 



Stængelspidsen har en særdeles regelmæssig Bygning, der vil sees af Fig .3, III, 

 (Stængelspidsen af det i Fig. 2 tegnede Smaa-Aks). Dermalogenlaget er lige paa Stængelens 

 Top lidt lavere end nede paa dens Sider (sammenlign ogsaa Stængelspidsen af Hordeum, 

 13, III), hvor Cellerne strække sig i radial Retning. Under det kommer i det mindste et 

 Lag, der udelt gaar hen over hele Stængelspidsen, og som derfor efter Hansteins Be- 

 tegnelsesraaade maa kaldes Periblem. Men det næstfølgende har sjeldent samme Selvstæn- 

 dighed som dette; thi dets Celler løbe ofte i Toppen sammen med de indenfor følgende Lags 

 ellers Rækkers Celler (i Fig. 3, men ikke i Fig. 1 3), og partielle Delinger af det i to Lag forekomme 

 ogsaa (Fig. 13, ved ?«)• I nogle Tilfælde synes man at maatte regne dette 2det Lag med 

 til Periblemet, i andre derimod til Pleromet, hvis faa Cellerækker fylde det indre af Stæn- 

 gelspidsen. Det viser sig saaledes vanskeligt at adskille Periblem fra Pierom, naar man 

 alene vil tage Bygningen i Stængelspidsen i Betragtning; og jeg har, som allerede be- 

 mærket, ikke ved disse Undersøgelser kunnet tilbørlig henvende min Opmærksomhed paa 

 Stedet for Prokambiets Oprindelse. Men i alt Fald slaar saa meget fast, at Pleromets 

 Vækstpunkt er en lille Gruppe af Celler lige i Stængelspidsens Top under det 2det 

 Cellelag, — en enkelt Topcelle har jeg ikke kunnet finde, skjøndt Secale hører til de 

 Planter, hos hvilke Hofmeister angiver Forekomsten af en saadan. 



Da nu enhver Knopdannelse hos Secale viser sig langt nedenfor Stængelspidsens 

 Top, er Muligheden for Forekomst af Vækslpunktdeling udelukket; og dette fremgaar med 

 endnu slørre Bestemthed , naar man nærmere betragter selve Knoppernes Anlægsmaade. 

 I Fig. 3, III, kan den sees i de første Celledelinger; thi Knoppen g er fremkommen ved 

 nogle faa (paa dette Snit en) tangentiale Celledelinger i Periblemlaget og den tydeligt ud- 

 prægede Isle Pierom række (n). 



Dersom vi med det samme betragte ogsaa de Si( Hordeum vulgare {Fig. 1 , 11 — 15) givne 

 histologiske Billeder sammen med dem, der ere hentede fra Secale cereale, ville vi faa et tyde- 

 ligere Billede af det Ensartede i udviklingen. Stængelspidsens med dennes fuldstændig 

 overensstemmende Bygning sees af Fig. 13. I Fig. 14, vil man se de i Fig. 15 med 1 og 

 III betegnede Knopper afbildede; /— / ere Støtteblade. De tangentiale Celledelinger, hvorved 



