55 



(Xyl. 2), som viser den lave Stængelspids af en helt anlagt Rakle med de to øverste Dæk- 

 blade og deres Âkseiknopper. Pleromrækkerne gaa næsten til Spidsen og efterlade mellem 

 sig og Dermatogenet kun de to storcellede Periblemlag, der ogsaa findes paa den i kraftig 

 Udvikling værende Stængelspids, og som sees at spalte sig paa højre Side. De med Kors mærkede 

 Celler synes at maatte regnes til Plerominitialerne, men Vækstpunktet har aabenbart ned- 

 lagt sit Arbejde. Det er mærkeligt, at to af Hofmeisters faa Exempler paa Knopdannelse 

 paa Axen oven for det øverste Blad {Amorp/ia og Salix) netop skulle være Exempler paa 

 Knopdannelse ikke blot længe efter St«ttebladets Dannelse, men paa Støttebladets egen 

 Grund. Endnu skal tilføjes, at jeg paa den yngste Blomsterstand, som jeg opnaaede at 

 se, med temmelig Bestemthed saa flere Epiblastemer oven for det Punkt i Axen, hvor Pro- 

 kambiumdannelsen først kunde bemærkes. 



7. Grossulariaceæ. 



Ezbes sanguineum (Fig. 18 — 22, III), undersøgt tidlig paa Sommeren, ja selv hen i 

 Begyndelsen af August, sees i alle Knopper en lav kuppelformet Stængelspids (Fig. 19) med 

 nogle faa Periblemlag, med tydelige Plerominitialer og uden Spor til Knopdannelse i de neden 

 for staaende Biadaksler (/); paa den udvoksne vegetative Gren stutte derimod alle Blade 

 Knopper, og hermed er altsaa bevist, at disse opstaa længe efter deres Støtteblade. I 

 Slutningen af August og hen i September anlægges Biomsterklaserne, men i disse vendes 

 Forholdet om: Knoppen anlægges lige efter elier samtidig med sit Støtteblad, og 

 de Tilfælde ere altsaa hyppige, da en Knop virkelig er den øverste Nydannelse paa Axen; 

 ikke desto mindre kan der aldeles ikke være Tale om, at den er dannet ved lige Vækst- 

 punkt-Deling, elier «Kløvning», hvilket vil fremgaa af det Følgende. 



Stængelspidsen (Fig. 20— 22, ved P] er en meget ubetydelig lille Kuppel, som 

 altid findes midt imellem de betydeligt større Blomsterknopper, der anlægges i lydelig 

 Spiral. Fig. 18 giver den histologiske Udviklingshistorie. Stængelspidsen har ikke mere end 

 2 Periblemlag (undertiden med Antydning af et 3die); Pleromrækkerne løbe ganske lodrette 

 og ende i en faacellet Initialgruppe, der forbliver uberørt oven for det yngste Knopanlæg. 

 Knop og Blad ere endnu forenede i en fælles ubetydelig Fremragning og synes at fødes 

 omtrent paa samme Tid; Knoppens Pieromrækker ere anlagte, og Moderaxens yderste 

 Pleromrækker tage tydelig Del i Arbejdet herved; første Periblemlag tager ikke direkte 

 Del i Knopdannelsen, og 2dets Deltagelse er i alt Fald højst ubetydelig. Ved Bladdannelsen 

 sæltes derimod begge Peribiemlagene i Arbejde. 



') Neden for Bladet er 1ste Periblemlag tegnet vel bredt. 



