60 



Spor til Knoppen. Efter Payers Tegning synes del endog, at Blomsterne af Calanthe^) 

 anlægges længe efter deres Stotteblade, og neden for flere ældre, højere stillede Blade. 



Det er sikkert, al der er Knopper, som ere de højest paa Axen staaende Organer; 

 jeg tør imidlertid paastaa, at der dog ingen Deling af Vækstpunktet finder Sted. 



13. Plantaginaceæ. 



Plantago major. Blomsterstandens Stængelspids er meget høj kegleformet; neden 

 for den sees Knopper og Blade i rask Udvikling, og de give os netop det Billede, som vi nu 

 have gjort Bekjendtskab med paa mange Steder, nemlig: et Epiblastem, der falder brat af 

 mod Stænglens Grund, men mindre brat mod dens Spids, og som snart fremtræder som et 

 Dobbeltorgan, bestaaende af Blad og Knop; Knopperne synes undertiden at komme sam- 

 tidig med deres Støtteblade, undertiden lidt efter dem. Kløvning af Vækstpunktet finder 

 ikke Sted, og da Stængelspidsen er saa høj, kan der overhovedet næppe være Tale om 

 Deling af det. 



13. Poljgonaceæ. 



Bheum compactum (Fig. 24—25, IV). Paa Grunden af Blomsterstandenes højt kuppel- 

 formede Stængelspidser, der have en ganske regelmæssig Bygning med 2 — 3 Periblemlag 

 og en lille Plerominitialgruppe, og uafbrudt beholde samme Stilling og Vækstretning i For- 

 hold til Epiblastemerne, opstaa disse akropetalt. Blad med Akselknop i omtrent samtidigt 

 Anlæg (f—g, Fig. 24). Om Vækstpunktdeling kan der ingen Tale være. Her vil jeg frem- 

 hæve, at Dækbladene undertiden frembyde det Forhold, som er tegnet Fig. 25, idet de i 

 deres Rande gaa over til at blive rene Dermatogendannelser. 



14. Amarantaceæ. 



Amarantus paniculatus slutter sig med Hensyn til sin florale Stængelspids og Epi- 

 blastemdannelse nøje til Plantago. Stængelspidsen er for kraftig og høj til, at der, efter 

 hvad vi nu kjende til Bygningen af den florale Stængelspids, kan være Tale om endog blot 

 Deling af den. 



Organogénie, T. 142, Fig. 1. 



