66 



samme, og lages Hensyn til Bregnerne, slaa Knopperne, efter Mettenius, snart i Akselen, 

 snart halvt, snart helt udenfor den. 



Derimod har Rohrbach Ret i, at Knopanlæget er »durchaus einfach» (V, 2|. 



Slyngtraaden. Den næste Nydannelse, der viser sig, er Slyngtraad en, som 

 opstaar ved Knoppens anodiske Side, og derfor helt uden for Bladakselen. Her fremtræder 

 imidlertid et Spørgsmaal, som det er af største Vigtighed at besvare, og som det tillige 

 er særdeles vanskeligt at besvare, nemlig det: Hvor opstaar Slyngtraaden? Paa 

 Akselknoppen eller paa Hovedaxen? Betragter man Fig. 1 , vil man ved Knop V se 

 en Dannelse, v^, ved Knoppens anodiske Side, der tilsyneladende lige meget staar paa 

 Knoppen og paa Hovedaxen; ved Knop VH er den bleven større, og staar tilsyneladende 

 noget mere frit af Knoppen. Denne Nydannelse er Slyngtraaden. Jeg har nu altid fundet, at 

 Knoppen var stejlere paa sin kathodiske (i Bladakselen liggende) Side, end paa den ano- 

 diske, hvor den ganske jævnt skraaner ned mod Moderaxen og gaar over i denne (se 

 t. Ex. Fig. 2, 3, 13 og 14). Netop derved bliver det saa vanskeligt at afgjøre, hvor Aksel- 

 knoppen holder op, og hvor den Dannelse staar, der, som Slyngtraaden, kommer frem lige 

 ved dens Grund. I nogle Tilfælde synes den bestemt at sidde paa Knoppen; dette er 

 saaledes Tilfældet i Figur 1 — 9. I andre Tilfælde er den mere skilt fra den og næsten 

 helt fri af den, ligesom den ogsaa næsten altid staar lidt lavere end den; og navnlig 

 maa man synes, al der ikke kan være mindste Tvivl om, at den sidder langt fra Knoppen, 

 naar man betragter Billeder som Fig. 15 og 16. 



Selv en omhyggelig og histologisk Undersøgelse af de paagjældende Organer er 

 ikke i Stand til at løse alle Tvivl. I Fig. 13 og 14 er der aftegnet et Tværsnit nær under 

 Stængelspidsen af Bryonia dioica. Man vil i Akslerne af de to Blade, /— /, se Knopper, 

 9 — 9i og paEi disses anodiske Side en lille Fremragning, v, Slyngtraaden. Det histologiske 

 Billede af den ene af dem (Fig. 13) lærer os lige saa Lidt, som alle mine andre histologiske 

 Undersøgelser af dette Forhold. Man ser, at der har fundet Cellestrækning Sted i 1ste og 

 2det Periblemlag, med en Tangentialdeling i 1ste, men forovrigt er det lige saa umuligt af 

 dette Billede, som af de andre, at dømme, paa hvilken Axe v egenlig staar. Sandheden er 

 dog sikkert nærmest den, at den anlægges paa Hovedaxen, paa Grænsen af den jævnt 

 skraanende Akselknop, men dernæst tillige løftes i Vejret med denne under dens Udvikling. 

 Hvad der mest maa bringe mig til at slutte, at dens Plads egenlig er Hovedaxen, er de ikke 

 faa Tilfælde (især ved flerarmede Slyngtraade), i hvilke jeg utvivlsomt har set den opstaa dér, 

 som de to tegnede Fig. 15 og 16. Aldrig har jeg set den slaa utvivlsomt alene paaKnoppen. 



Et andet og ikke mindre vanskeligt Spørgsmaal er, hvad morfologisk Værd 

 Slyngtraaden har. Den histologiske Betragtning giver os heller ikke sikre Oplysninger om 

 dette Punkt, som overhovedet et Organs Bygning ikke i og for sig afgiver et afgjørende 



