72 



es sicli nun auch bei den andern GaUungen, nur diiss hier von TragbliUtern keine Spur 

 vorhanden ist». 



Om Bryonia dioica siger han særligt, at Støtteblade undertiden forekomme'), og 

 at Stængelspidsen i hele Blomsterstanden forbliver overordentlig flad; men Blomsterudvik- 

 lingen sker efter hans Iagttagelse ogsaa her ved Kløvning. 



Hvad denne Plante angaar, da har ogsaa jeg set Hanblomsterstandens Sløtteblade 

 (/, Fig. 11), og jeg finder dem ganske lig de smaa hælformede eller valkformede Dæk- 

 blade hos Korsblomster, Kurvblomster o. fl., som vi ovenfor gjorde Bekjendtskab med; de 

 opstaa aabenbart ogsaa paa Knopgrunden ligesom hine. Ogsaa jeg finder Stængelspidsen i 

 nogle Tilfælde temmelig flad, men bred (Fig. 12), og Blomsterne anlægges i Spiral i Randen 

 iif denne lidet hvælvede Skive ; men jeg finder aldeles ingen Forskjel mellem Udviklingen 

 af denne Blomsterstand, og t. Ex. af den hos Erysimum og Ac.gopodium ; i andre Tilfælde, af 

 hvilke et er tegnet Fig. Il, er den derimod en høj Kuppel, med 2 — 3 tydelige Periblemlag 

 og Knopdannelse langt neden for Stænglens Top; og mellem disse to Yderpunkter findes 

 alle Mellemformer. I intet af Tilfældene kan der imidlertid være Tale om en Vækst- 

 puuktdeling, thi de histologiske Billeder vise Topcellegruppen, uberørt af Knopdannelsen, 

 ilt hævde samme Vækstretning og Stilling til Sideknopperne. Det eneste skulde vaTe, at en 

 Kløvning forekom paa Hanblomsterstandens tidligste Trin, naar den 1ste Blomst anlægges 

 (se Fig. 9 og 10), hvad jeg for Øjeblikket maa lade staa uafgjort hen. 



Ved Cyclanthera maa jeg opholde mig noget længere. Her viser sig nu (ligesom 

 hos Bryonia) det Mærkelige, at enkelte Blomsterstande have en temmelig høj kuppel- 

 formet Stængelspids, med I — 2 Periblemlag, langt neden for hvis Top Knopdannelsen foregaar 

 (Fig. 19, ved a, og Fig. 26) tydeligt nok uden at berøre den under 2 — 3 Periblemlag liggende 

 Plerom-lnitialgruppe. Andre derimod, navnlig de ældre mangeblomstrede, have en højst 

 ubetydelig svagt hvælvet Stængelspids, der næppe rager op over den yngste Knop. Saadanne 

 sees i Fig. 17, 20, 21, 22, 23 og 24. Det af Rohrbach beskrevne Fænomen faar man 

 her er at se. I Fig. 17 ser man unægtelig Stænglen bredt ud, og en Fure gaar hen over 

 den af P og I (yngste Blomst) dannede Oval, dog ikke nøje over dens Midte. Lignende 

 Billeder vilde Stængelspidsen og den yngste Blomst i Fig. 20, 22, 23 og 24 afgive, naar de 

 betragtedes ovenfra. Den histologiske Udvikling viser imidlertid oftest ingen ægte Kløvning 

 af Vækstpunktet, skjondt Forgreningen nærmer sig mere dertil end i alle foregaaende Tilfælde, 

 Og jeg kan i Regelen ikke indrømme Rohrbach, at Stængelspidsen bliver «etwas abgelenktn 

 fra sin hidtidige Retning; selv om dette var Tilfældet, var dermed imidlertid lige saa lidt 

 bevist, at en ægte Kløvning havde fundet Sled (man erindre Græsserne ovenfor), som det, 



Cfr. Wviiler, I.e., S. ;!G2. 



