77 



med Hensyn til dette Punkt blot henviser til ham. Det Forhold, som vi her særligt have at 

 fæste vor hele Opmærksomhed paa, er Dannelsen af Knopperne. Efter Rohrbach »deler» 

 Vækstpunktet sig ved lige Deling, og der opstaar derved to nye Vækstpunkter, af hvilke det 

 ene udvikler en Knop, der forholder sig som Akselknop for et Blad, der imidlertid først 

 anlægges efter Knoppen; og det andet udvikler en Knop, der overtager Eudeknoppens 

 Rolle i den gamle Stængel, og derfor danner en ligefrem Fortsættelse af denne. 



Rohrbach holder sig ikke til de ydre Former alene, men giver endog i sine Fi- 

 gurer 18 og 19, Tab. I, den histologiske Udviklingshistorie, om hvilken han udtaler sig 

 saaledes (I.e. S. 21): Sieht man nun bei der eintretenden Verzweigung, dass die Zell- 

 theilungen in demjenigen Theil des Periblems, welches unter der Mitte des Vegetations- 

 scheitels, also in der (geometrischen) Axe der ursprünglichen Wachsthumsrichtung, hegt, 

 aufhören, dagegen um so lebhafter stattOnden in den seitlich gelegenen Partien, so dass 

 in Folge dessen diese als zwei neue Gewebshöcker hervortreten, während der ursprüngliche 

 Scheitel im Wachsthum aufhört und in Dauergewebe übergeht: so hat man offenbar, mu- 

 tatis mutandis, das Analogen des Vorgangs bei Riccia, also eine achte Dichotomie vor 

 sich. Solche Fälle lassen sich nun wirklich bei Eydrocharis beobachten (Fig. 18 und 19), 

 sogar in der Weise, dass zugleich die beiden neu entstandenen Sprosse, ganz abgesehen 

 von ihrer späteren Entwicklung, auch zwei neue, von der alten divergirende Wachsthums- 

 richtungen einschlagen». 



Har man imidlertid erhvervet sig Kjendskab til den fanerogame Stængels almindelige 

 Bygning, kan man ikke andet end fatte Mistanke om hans Billeders Overensstemmelse 

 med Naturen. For det første fremstille de Stængelspidsen dannet helt og holdent af et 

 temmelig uordnet Meristem, saaledes som man før 1868 fejlagtig forestillede sig den bygget, 

 og det vilde dog være usandsynligt, at vi atter her skulde træffe det sjeldne Tilfælde, som 

 vi hidtil kun kjende fra Digitalis og CwcMrèiVa-Slyngtraaden; for det andet gaar Snittet 

 enten ikke nøje gjennem Stænglens Midtplan eller er overhovedet ikke naturtro; thi man 

 vil i ingen af de to afbildede Bladaksler se den regelmæssige vifteformede Ordning af 

 Cellerne, som er det bedste Kriterium for, at man har Midtplanet for sig, og som man vil 

 se t. Ex. paa Fig. 10 og 1 — 4 {Vallisiieria), VI, samt paa mange andre Figurer paa enhver 

 af mine andre Tavler; det er dernæst ogsaa overhovedet sjeldent, at Dermatogencellerne 

 gribe ind i Periblemet med saa spidse Vinkler, som de tegnede, og det er endelig mis- 

 tænkeligt, at en Knop af en Vandplante, har et saa smaacellet Væv. (Rohrbachs Figg. ere 

 tegnede ved 250 Ganges Forstørrelse, mine omtrent ved den samme eller en noget større). 



Undersøgelsen af Hydrocharis har bestyrket det Begrundede i min Mistanke. 

 Man vil paa alle mine Figurer (baade af denne Plante og af Vallisneria) se regelmæssige 

 Periblem- og Pieromlag; se et langt mindre Antal, men større. Celler i Knopper paa samme 



