80 



Selv om Delingen i enkelte Tilfælde, hvad jeg ikke tvivler paa, skulde foregaa lidt anderledes 

 (denne Sag var her jo en Bisag for mig, som jeg derfor ikke har kunnet skænke saa megen 

 Opmærksomhed som det egenlige Hovedspørgsmaal), synes Resultatet dog altid at være det, at 

 man paa et Længdesnit gjennem Bladene under deres Dermatogen vil finde et Celievæv, med 

 en stedse udelt enkelt Topcelle (egentlig er der altsaa en Kant af saadanne), der ved sin 

 hele Vækstmaade minder om visse Alger, idet den deler sig ved en horizontal Væg, medens 

 Segmentcellen tidligere eller senere deler sig ved lodrette Vægge (Se alle Fig. I — 4). En 

 slig Vækstkant har jeg aldrig fundet i Bladene Sif Hydrocharis, og Udviklingsmaaden er fra 

 første Færd af noget forskjellig (se Figurerne). 



De to Blade i Hunblomstens Hylster hos Vallisneria ere derimod for saavidt noget 

 afvigende i Udvikling, som de hurtigt høre op med Længdevækst af det indre Væv og for 

 Resien vokse ved en Kant af Dermatogentopceller med (som oftest) regelmæssig til to 

 Sider hældende Delingsvægge, omtrent som om de vare kryptogamiske Blade (Fig. 5, paa 

 hvilken de nederste Partier vare noget utydelige, og Fig. 6). De beslaa for største Delen 

 altsaa kun af 2 Cellelag, de to Epidermislag '). 



18. lltricnlariaceæ. 



Skjøndt en Kløvning af Vækstpunktet ikke kunde ventes, efter hvad man af 

 Pringsheims Undersøgelser-) ved om disse Planler, har jeg dog foretaget nogle Under- 

 søgelser af dem for ved Autopsi at blive bekjendl med den mærkelige bispestavsformigt 

 krummede Stængelspids, og med den uden for Bladakselen forekommende Knopdannelse, 

 som han har gjort opmærksom paa, og tillige for selv at kunne have en Mening i Striden 

 mellem Pringsheim og Hanstein om Slængelspidsens Bygning og Vækstmaade. 



Utricidaria vulgaris har jeg især undersøgt (Fig. 11 — 15, VI). Jeg maa med Hensyn 

 til Stængelspidsen aldeles slutte mig til Hanstein'''); der findes ikke her nogen kryptoga- 

 misk kileformet Topcelle, som Pringsheim angiver, men et bestemt afsat Dermatogen 

 beklæder hele den bispestavkrummede Stængelspids (Fig. II, 13 — 15); under delte følger et 

 Periblemlag, og endelig udfyldes det Indre af nogle faa med Axen parallelle Cellerækker 

 (nPlerom»), der løbe spidst sammen under Periblemkappen»^). Der er saaledes en temmelig 



•) Ganske uden Analogi er denne Udvikling ikke, thi efterCaspary vokse Bladene af £/odca canadensis 

 paa en lignende Maade; jeg har allerede anfort det samme for Compositékronen, hvor jeg har iagt- 

 taget det hos flere Arier, og for Dækbladene i Bhimsterstanden a! Rlieum cortqyacium (i alt Fald under- 

 tiden); i Fig. 7, VI, findes Tversnit af et Kronblad ai Acacîa armata, der viser det samme, og i Bæ- 

 gerbladene af den findes det ogsaa. Jeg vil i det Følgende faa Lejlighed til at komme tilbage hertil. 



^) Monatsber. Berlin. Akad. 1869. 



') Bot. Ztg., 1870, S. 24. *) Hanstein, I.e., S. 25. 



