Ampélopsis hederacea. (Fig. 16 — 20, 26, VI). Stængelspidsen er lav kuppelformet, 

 og da jeg overalt paa de talrige Præparater, som jeg har undersøgt (t. Ex. Fig. 16 og 19), 

 har set den have samme væsenlig uforandrede Form, ligger heri allerede et Indicium for, 

 at der ingen Vækstpunktkløvning forekommer. Den har 1 — 2 Periblemlag, hvorpaa neden 

 for Spidsen følger et uordnet Meristem (Plerominitialerne), som gaar over i regelmæssige 

 Pleromrækker (Fig. 20). Paa denne Figur ere de to øverste Nydannelser et Blad, /, og en 

 Slyngtraad, v. Denne opstaar baade her og hos Vitis vinifera, hvad allerede Nage li og 

 Schwendener angive, paa den modsatte Side af Bladet og en lille Smule senere og 

 højere end delte. Blad og Slyngtraad ere vanskelige at kjende fra hinanden straks ved deres 

 Fremkomst, naar man alene gaar efter deres ydre Form. Man maa derfor navnlig lage 

 Hensyn til den hele Række af forudgaaende Dannelser, idet man af den Orden, i hvilken de 

 følge paa hverandre, som bekjendt kan hente Momenter til Bedømmelsen af de højest 

 staaende mere prægløse Nydannelsers Natur, hvilken Ordensfølge dog næppe er saa lov- 

 bunden, som almindeligt antagen. Men dernæst have vi ogsaa i den histologiske Bygning 

 og Udvikling et Kriterium, som jeg allerede oftere har peget hen paa. I dette Tilfælde vil man se, 

 at Organet /, der kræver mindre Plads paa Stænglen end v og hurtigt bøjer sig op ad, opstaar 

 ved alsidige Celledelinger om ikke i Iste, saa dog fortrinsvis i 2det Periblemlag og den umid- 

 delbart derunder liggende Cellerække. Men Organet v, der kræver mere Plads og flere Celler 

 til sin Dannelse, opstaar afgjort ikke i 1ste Periblemlag, derimod tildels i 2det, men fortrins- 

 vis i det dybere hggende Meristem. Hint er et Phyllom, dette et Kaulom. Denne Mod- 

 sætning i Bygning af Blad og Slyngtraad vil ogsaa fremgaa af v^ og/', samme Figur*). 



Men de Celler, der saaledes give Impulsen til Slyngtraadens Dannelse, ligge tydeligt 

 nok til Siden for Celler, der ere bestemt udprægede som Pleromrækker; Topcellegruppen 

 ligger højere oppe og er uberørt af Slyngtraadsdannelsen, med andre Ord: Deling af 

 Vækstpunktet finder ikke Sted, Slyngtraaden er et sidestillet Kaulom. 



Payer siger*), at Udviklingshistorien «d'une manière irréfragable» viser, at Slyng- 

 traaden (eller Blomsterstanden) er den oprindelige Hovedaxe, som kastes til Siden af «le 

 rameau usurpateur». Allerede den blotte ydre Betragtning af Delene maa føre til, at dette 

 næppe kan være Tilfældet; den histologiske undersøgelse giver, som vi have set, en yder- 

 ligere Stadfæstelse deraf. Naar Prillieux har set Slyngtraaden opstaa som en Vorte paa 

 den kuppelformede Stængelspids og paa Siden af den (se hans Fig. 2, S. 652 I.e.), og 

 han desuagtet kan betragte delte som en Deling («partition») af Stængelspidsen, er Grunden 

 dertil vel nærmest den, al han antager denne helt dannet af et ensartet raeristematisk Væv. 

 Men en ligelig Kløvning gjennem Midten kan han dog næppe antage. 



') Her vil jeg ogsaa fremhæve, at der forst i Grunden af /' viser sig Celledelinger, der tyde paa, at 

 Prokambiumdannelsen begynder. Mindst to Slynglraade og et Blad vilde altsaa blive regnede til 

 Vækstpunktet, hvis Prokambict skulde sættes som nederste Grænse for dette. 



') Organogenic, S. 157. 



