fundet Sted, ja Vækstpunktet er overhovedet ikke blevet delt. Lægges nemlig et Snit gjen- 

 nem Axen af Solanum eller Datura, vil man se (Fig. 4, VIII), at udprægede Pleromrækker 

 naa højere op end Bladakslerne, og Vækstpunktet maa altsaa ogsaa ligge højere. Knop- 

 dannelsen, der allerede antydes til venstre ved, at Akselen er bleven bredere, finder nu 

 Sted lige indenfor denne, og altsaa nødvendigvis neden for Vækstpunktet. Ogsaa et Billede 

 som Fig. 3, VIII, viser dette, og andre Præparater have vist nøjagtig det Samme*). Knoppen 

 i 2det Forblads Aksel er altsaa en ægte Sideknop. 



Hvad Knoppen i 1ste Forblads Aksel angaar, kan der endnu mindre være Tale om, 

 at den skulde opstaa ved Deling af Vækstpunktet, eftersom den forst anlægges efter 2det 

 Forblad og dets Knop, undertiden endog efter flere andre højere staaende Organer (Fig. 

 18 og 19, VII; Fig. 3, VIII). Ligeledes er det af Fig. 25, VII, (Datura) klart, at de to Aksel- 

 knopper ere ægte Sideknopper, naar det erindres, at Bygningen af Stængelspidsen er 

 omtrent som hos Solanum med regelmæssige Pleromrækker i Widlen, der naa hojt op over 

 Bladakslerne, med kun tre — fire Periblemlag og en faacellet Plerom-Initialgruppe^). 



Da alle de undersøgte Slægter, som alt bemærket, nøje stemme overens i de 

 Billeder, som den vegetative Forgrening frembyder, slutter jeg, at Vækstpunktdeling intet 

 Sted ved denne forekommer. Kun hos Physalis Allcekengi synes Kløvning i alt Fald 

 undertiden at fremtræde, idet, hvad Fig. 1, VIII, viser, de to Knopper, I, der bliver til Blomst, 

 og II, der fungerer som Akselknop for n (2det Forblad), ere lige store. 



Mine Resultater stemme altsaa tildels med Kraus's (1. c), der udtaler: «Mono- 

 podial angelegte Sympodien sind die Wickeln der ÆcAefena -Infloresceuz und die vege- 

 tativen von Solanum nigrum und Physalis«. 



Det er selvfølgelig klart, at Bladforskydningen ikke foraarsages ved nogen Vækst- 

 punktdeling, hvilket Resultat ogsaa stemmer med Kraus's, der omstæudeligere omtaler 

 disse Forskydningsforhold; jeg kan om den kun antage, at den er en for Natskyggefamilien 

 ejendommelig Udviklingsmaade fremkaldt ved, at Længdevækst finder Sled ogsaa i det for Ak- 

 selknoppen og Bladet fælles histologiske Parti, hvis Existens jeg allerede oven for flere Gange 

 har havt Lejlighed til at paapege. Man vil nu ogsaa finde, at dette Parti netop er stærkt 

 udviklet hos Natskyggerne, og at Forbindelsen mellem Blad og Akselknop næsten overalt er 

 betydeligere, end vi have set hos de i det Foregaaende undersøgte Planter (se t. Ex. Fig. 17, 



>) Cfr. Botan. Tidsskr. III Bd., Tab. 2, Fig. 3 og 4 {Scopolia]. 



') Jeg skal her i Forbigaaende gjore opmærksom paa det Interessante med Hensyn til den histologiske 

 Bygning af Plantestænglen i Almindelighed, at selv en saa bied og fiad Stængelspids, som den i 

 Fig. 26 og 27, VII, r, paa hvilken Kronen og de hojere staaende Blomsterblade anlægges, har beholdt 

 sine Periblemlag lige saa skarpt udprægede som deu yngre kuppelformede Stængelspids. Under 

 Periblemlagene følger efter et uordentligt Delingsvæv et regelmæssigt Pierom med luftfyldte Celle- 

 Mellemrum. 



