103 



stedeværende ufødte Slægter, i en ubændig Trang til al komme til at udvikle sig, saa at 

 sige næslen ile for ud for deres Fædre. 



Langt mere slaaende fremtræder det mærkelige i denne pseudo-monopodiale Forgre- 

 ning, naar man lægger Længdesnit lodret gjennem Svikkelen. Hvad den indre Bygning af de 

 bladløse Svikler overhovedet angaar, finde vi den fuldstændigste Overensstemmelse med de 

 bladbærende. Overall overtrækker et Dermatogenlag og 1 — 2 — 3 skarpe Peribiemlag alle 

 yngre og ældre Knopper som et kontinuerligt Lag (et Bevis paa, al Dækbladdannelsen fuld- 

 stændig er ophørt). Fig. 24, VIII (Sijmphßum orientale], viser el saadant Snit lodret (d. e. 

 parallelt med Indrulningsplanel) gjennem Svikkelen. Skjøndt det naturligvis ikke har kunnet 

 træffe mere end en Knoprække nøje gjennem Midten, faar man dog Indtrykket af en Kløv- 

 ning af Stængelspidsen. Den ene Knop, g, er langt regelmæssigere i sin Bygning end 

 den anden, P, og man ser, hvorledes Pleromet bøjer opad i den; den anden, der ikke er 

 skaarel midt igjennem , er mindre regelmæssig navnlig i sin indre Del; men hvad der be- 

 stemt træder frem, er de Tver-Cellerækker, der have dannet sig inden for Dalen mellem 

 Knopperne og netop i Midlen af den indrullede Svikkelaxe. 



Af den i Fig. 27 tegnede Svikkel af Tiaridium indicnm haves to Længdesnit i Fig. 

 25—26. I Fig. 25 sees tilsyneladende en kraftig Stængel med en storcellet Marv, hvis Celle- 

 mellemrum ere luftfyldte, hvis Pierominitialer nøje kunne paapeges; den krummer sig 

 aabenbart nedad i en paafaldende Overensstemmelse med Utricularias bispestavformigt ind- 

 rullede Stængel, og i dens Rygsides 2det og 3die Peribiemlag opslaa de i Forhold til 

 Stængelspidsen (P) højst ubetydelige Blomsterknopper, paa samme Maade som de lignende 

 Knopper hos Compositæ, Cruciferæ etc. Paa Fig. 26, der er et andet Snit af den selv 

 samme Blomsterstand, vil delle maaske fremtræde endnu tydeligere, fordi Snittet har truffet 

 Midten af den alleryngste Blomst, g, der netop er bleven synlig som en ren ubetydelig 

 Vorte paa Stænglen og ikke engang er grundlagt ved nogen paavislig tangential CelledeHng. 

 Her at betragte g og P som lo Søsterknopper, opstaaede ved lige Deling af en fælles Moder, 

 er dog en Umulighed. P er Moderen, g er Dalleren. For den umiddelbare Betragtning er 

 det en lige saa ægte monopodial Forgrening som hos Utricularia; men for den Betragtning, der 

 har Sviklen og dens Udvikling hos de andre Asperifoliæ i frisk Minde, er det en pseudo- 

 monopodial Forgrening, — en dichotomisk Forgrening, der ved den ene Sides fremskyndede 

 og paafaldende kraftige Udvikhng slaar over i et Pseudomonopodium. 



Sammenfatter jeg nu mine Resultater med Hensyn til Forgreningsmaaden hos 

 Soïaneerne og Borragineerne, ere de følgende: 



Saalænge de enkelte Axer i Sympodierne bevare en større Selvstændighed og navnlig 

 Præget af vegetative Skud med Løvblade som Forblade (Atropa, Anisodus, Datura, Petunia, 



