108 



A. P. de C an do lie, 1S29. Organographie végétale. 

 H. Wydler, 1843, Linnæa XVII, S. 409. 



— 1845, Flora, S. 45-2— 54. 



— 1851, Flora, S. 289 sq. 



Ai. Braun, 1853, Abhandlungen der Kônigl. Akad. d. Wissensch. zu Berlin, «Das Individuum", 



S, 101, Tab. V, Fig. 1. 

 Roeper, 1860, Vorgefasste botanische Meinungen. 

 Klotsch og Garcke, 1860, Linné's natürliche Pflanzenklasse Tricoccæ. 

 Wydler, 1861, Berner Mitthcilun^en, Nr. 553. 

 Planchon, 1861, Bull, de la Soc. bot. de France, VllI, S. 29. 

 Budde, 1864, De Euphorbiæ Helioscopiæ L. floris evolutione. 

 Boissier et MûUer (Argov.), 1866, De Candolles Prodromus, XV, 2, 1. 

 Warming, 1870, Flora, Nr. 25. 



— 1871, Videnskabelige Meddelelser fra den Naturhistoriske Forening i Kjøbenhavn («Er 

 Koppen hos Vortemælken etc,»). 



Schmitz, 1871, Flora, Nr. 27 og 28. 



Joh. Müller, 1872, Flora, Nr. 5. 



Celakowsky, 1872, Flora, Nr. 10. 



Ernst, 1872, Flora, Nr. 14. 



Joh. Müller, Euphorbiaceæ in Martii »Flora Brasiliensi«. 



Den rent vegetative Stængelspids (Fig. 1 — 2, IX) har en lavere og noget 

 fladere Kegleform end den, paa hvilken der anlægges Knopper til Kvaste eller Hanblomst- 

 grupper (Flg. 3, 13, 15, IX). Den har en meget regelmæssig Bygning med flere (3 — 7) skarpt 

 begrænsede Periblemlag. Under dem følge regelmæssige Pleromrækker, der foroven ende i 

 en faacellet Inilialgriippe {i, Fig. 2). I enkelte Tilfælde er Regelmæssigheden saa stor, og 

 fremtræder der blandt Plerominilialerne en Celle af en saadan Form, at man næsten kunde 

 forledes til at antage Exislensen af en Pleromtopcelle med en Delingsmaade som Krypto- 

 gamernes Topcellers {t, Fig. 4, IX, og tillige Fig. 13, der er en floral Stængelspids). 



Bladene dannes ved alsidige Celledelinger i de yderste Periblemlag, t. Ex. som i 

 Fig. 2 og 9, IX, i 1ste, 2det og 3die. Knopperne anlægges i denne (den vegetative) Region 

 længe efter Bladene, hvorfor man hverken paa Fig. 1 eller 2 vil se Spor til dem. 



Saasnart Slænglen begynder Dannelsen af Knopper til Blomsterstandene, bliver 

 Slængelspidsen stejlere, og da Knopperne tillige anlægges straks efter deres Stølteblade eller 

 samtidigt med dem (Fig. 3, 8, IX, og Fig. 2 — 7 og 72 i min Disputats), er det Tilfælde 

 altsaa almindeligt, at en Knop er den øverste Nydannelse paa Axen. I Følge Slæng- 

 lens Bygning (der er skizzeret i Fig. 3) kan der imidlertid ingen Deling af Vækstpunktet 

 finde Sted, thi dette sees beliggende aldeles uberørt af Knopdannelsen oven for denne. 



Der forefindes altsaa hos Euphorbia den samme Modsætning mellem den vegetative 

 og florale Region paa Stænglen som alle andre Steder med Hensyn til Knoppernes og deres 

 Støtteblades gjensidige Forhold. 



Det er bekjendt, at Hovedstænglen (som alle følgende Axer) afsluttes med en Kop. 



