III. 



Almindelige Slutuingsbemærkuiiiffer. 



JJe i det Foregaaende meddelte Undersøgelser have ganske vist til nærmeste 

 Formaal at klare Spørgsmaalet om Forekomsten og Betydningen af Forgrening ved Vækst- 

 punktkløvning inden for Fanerogamernes store Afdeling. Men de kunne tillige tjene til at 

 kaste Lys over forskjellige andre morfologiske Sporgsmaal, saasoni Forholdet mellem Phyl- 

 lom og Kaulom, Akselknop og Støtleblad, over Slængelspidsens almindelige Bygning, yEggets 

 morfologiske Værd, m. m. Skulde jeg nu kortelig sammenstille de forskjellige almindelige 

 Resultater, til hvilke jeg tror, at mine Undersøgelser kunne føre, da ere de følgende. 



Stæugelspidsens Form. Stængelspidsen kan have de forskjelligste Former fra hoj 

 kegleformet med temmelig stejle Sider (Graminaceæ, Plantago, A7narantus^ til krater- eller 

 kjedelformig fordybet {Digitalis), og Formen kan være meget forskjellig selv hos Arter, der 

 tilhøre samme Slægt (Digitalis-Avierae). 



I sjeldne Tilfælde er Stængelspidsen paa monopodiale Axer (Utricularia) krummet, 

 og Stængelen derfor bispeslavformigt indrullet. Paa Pseudo- Monopodierne hos enkelte 

 Asperifoliæ (saasom Tiaridium) antager den en lignende Form. 



Planter med modsatte Blade have oftest en fladere og lavere Stængelspids end de, 

 der have spredte Blade. Ligeledes er den i Regelen lavere i den vegetative Region end i 

 den florale. Ilos Digitalis pauciflora er den lav konisk i den vegetative Stængel , krater- 

 formet i den florale. Mange Vandplanters Stængelspids synes efter mine egne og Andres 

 Iagttagelser altid at være høj og stejl. 



Stængelspidsens Bygning. Mine Undersøgelser have med Hensyn til Stængelspidsens 

 Bygning væsenlig kun bragt Bekræftelse af Rigtigheden af de i Hansteins betydningsfulde 



') Se ogsaa Fig. 10!), S. 132, i Sachs's Lohrli., IS70, Stængelspiils af JJippuris vulgaris, og Fig. 1, 

 Tab. S, Ann. d. se. nat. Sér. V, lom. 7. lSf>7, Slængelspids al' Carex pendula. 



