139 



Arbejde, "Die Scheilelzellgruppe im Vegetatioüspuukl der Pliauerogamcn» , nedlagte Iagt- 

 tagelser. 



üos alle de af mig undersøgte angiosperme Planter har jeg fundet Stængelspidsen 

 beklædt med et "Dermatogenlag» , som er skarpt begrænset ned ad til, kun deler sig ved 

 radiale Vægge, og som tillige beklæder alle nydannede Kaulomer og Phyllomer. En Top- 

 celle med en Væsensbestemmelse eller en Form, som den vi Onde hos Kryptogamerne, 

 forekommer intet Sted, Utricularia ikke undtaget. Dermatogenet er det af Stængelens tre 

 Meristemsystemer, der er det konstanteste og skarpest udprægede; det mangler aldrig selv 

 i de Tilfælde, hvor Periblem og Pierom smelte sammen*). 



Under Dermatogenet dannes Stængelspidsen i meget sjeldne Tilfælde af et aldeles 

 uordnet Meristem, i hvilket der ikke findes Spor til Cellelag eller Cellerækker [Digitalis, 

 Slyngtraaden hos Cucurbita). Det er i delte Tilfælde ikke muligt at paapege en som 

 liansteins Topcellegruppe d. e. som det egeulige Vækstpunkt speciel udpræget mindre 

 Cellegruppe. 



I alle andre Tilfælde har jeg under Dermatogenet fundet et mere eller mindre 

 ordnet Cellevæv, ganske i Overensstemmelse med Hansteins Iagttagelser; yderst nemlig fra 

 1—7 Cellelag, som kappeformigt overtrække Stængelspidsen, «Periblemlagenc» , og hvis 

 Celler i Stængelspidsen selv i Regelen kun dele sig ved radiale Vægge. Inden for dem 

 udfyldes Stængelen oftest straks af et «Pleromn, hvis Celler ere ordnede i Rækker. 



I Periblemet er det ikke lykkedes mig at finde nogen enkelt Celle eller en Gruppe 

 af Celler, som ved deres Form og Delingsmaade udmærke sig frem for de andre, og som 

 særligt kunde betegne Periblemets Vækstpunkt. Men de i Rækker ordnede Pleromceller 

 ende foroven i en Gruppe af Celler, hvis Delinger foregaa i alle Retninger, og som derfor 

 træder frem som et mere eller mindre uordnet Væv. 



Denne Pleromets «Initialgruppe» (Haustein) er i enkelte Tilfælde temmelig bestemt 

 begrænset og tæller kun et ringe Antal Celler. Dette er Tilfældet for det første med de 

 svage og tynde Stængelspidser hos Graminaceæ og Utricularia, i hvilke saavel Periblemlagene 

 som Pleromrækkerne ere meget faa i Antal, og i hvilke jeg altid har fundet en ordnet 

 Cellebygning; hos den sidstes «Ranker» indtræder der endog det Tilfælde, at Pleromet 

 ender i en enkelt Topcelle, der deler sig ved horizontale Vægge, hvilket jeg dog maa be- 

 tragte som et uvæsenligt Forhold, der er fremkaldt ved Pleromrækkernes ringe AntaP). En 

 Plerom-Topcelle, der skulde dele sig som Kryptogamernes Topceller ved hældende Vægge 

 findes ikke her, og Sanios Angivelser med Hensyn hertil trænge vel til Revision. 



Men selv i de kraftige og cellerige Stængelspidser fremtræder der undertiden en 



') Cfr. endvidere: Hanstein, Die Entwickelung des Keimes bei den Mono- und Dicotylen. 1870. 

 ^) Jeg maa forelobig beiragte disse Hanlier som Grene. Rigtignok kan der jo gjores forskjellige Ind- 

 vendinger herimod, hvad Sachs gjor opmærksom paa. 



18* 



