141 



Forholdet mellem Stxngelspidseiis ydre Form og indre B,Ygiiiiig. Jeg har ullercde omtalt, 

 at der i slanke og høje Stængelspidser altid synes at forekomme en regelmæssig Bygning 

 med faa Periblemlag og Pleromrækker [Graminaceæ, Utricularia); at Bygningen i lave og 

 brede Stængelspidser oftest er mindre regelmæssig, Periblemlagene faa i Antal og Grænsen 

 mellem dem og Pleromet udvisket (Delphinium, Veronica, flere Kurvblomster o. s.v.), men 

 at dette ikke er en nodvendig Folge af Stængelspidsens Form sees tydeligt af t. Ex. Rud- 

 beckias Kurvleje og Daturas Blomsterbund. 



Epiblastemerne. Onder den neutrale fælles Benævnelse « Epiblastem » indbefatter 

 jeg alle de laterale eller ved Klovning dannede Organer, der opstaa exogent paa Stængelen, 

 af dennes yderste Cellelag. Mine Undersøgelser her gjælde navnlig Phyllomerne og Kau- 

 loraerne. Om Tricbomerne skal jeg i en senere Afhandling meddele forskjellige Bemærk- 

 ninger, her kun den, at TJtricularia er den eneste Plante, hos hvilken jeg har fundet 

 Trichomdannelse paa Stængelspidsen, altsaa oven for de andre Epiblastemer, der have 

 højere Rang. 



Phyllomerue. Bladene anlægges i de allerfleste Tilfælde paa Stængelspidsen. 1 

 enkelte Tilfælde anlægges de derimod neden for allerede dannede Kaulomer (de svagt ud- 

 viklede Dækblade i Blomsterstande hos visse Qruciferæ, Compositæ, Graminaceæ, Umbelliferæ, 

 PapilionacecB , Valeriana, Cucurbitaceæ etc.). Her kan ogsaa erindres de ikke sjældne Til- 

 fælde, i hvilke Dlade i unge Blomster interkaleres mellem ældre Blade; men saadanne 

 Interkalationer eller overhovedet Dannelse af Phyllomer neden for ældre Phyllomer eller 

 liaulomer synes ikke eller dog meget sjældent at forekomme inden for Fanerogamernes 

 vegetative Region, navnlig ikke saaledes, at det er langt neden for Stængelspidsen, at de 

 interkaleres. 



Naar den enarmede Slyngtraad hos Cucurbitaceerne , t. Ex. hos Bryonia, opstaar 

 langt fra Stænglens Vækstpunkt og dog bliver opfattet som værende et Blad, da maa jeg 

 gjøre opmærksom paa, at denne Opfattelse næppe er rigtig, for saa vidt som den ikke er 

 Blad alene, men en Knop («extraaxillær») med sit Blad, af hvilke to dette ganske vist er det 

 dominerende, medens Knoppen er yderst reduceret og i mange Tilfælde ikke kan paavises 

 paa den udvoksne Slyngtraad. Det er navnlig Analogien med den flerarmede Slyngtraad, 

 der nøder til denne Opfattelse (Se iøvrigt neden for om de «extraaxillære Knopper»). 



Her kan man ogsaa erindre Forholdet hos CalUopsis tinctoria, hos hvilken smaa 

 l.øvblade undertiden tilsyneladende opstaa exogent paa Stænglens Sider, — det er imidlertid 

 kun tilsyneladende, hvad Al. Braun bestemt udtaler'). 



>) •Solclie kleine Blätter scheinen oft unmiuelbar aus dem Stengel der Mutterpflanze hervorzuwachsen; 

 allein bei genauerer Untersuchung zeigen sie stets am Grunde einen kleinen, oft wenig bemerkbaren, 



