152 



Dalen mellem de. to Knopper, i Axens Midtlinie , forefundet et storre Antal Tver-Celle- 

 rækker (en Art Periblemrækker), end Stængelspidsen tidligere var i Besiddelse af (saaledes 

 hos Bydrocliaridacece, Ampelidaceæ, Asclepiadaceæ, Solanaceæ (Hyoscyamus), Asperifoliæ). 

 Jeg maa betragte Tilstedeværelsen af disse Cellerækker i Midtlinien af den gamle Axe 

 som et Bevis paa, at dens Længdevækst er ophørt, at Centra for den livlige alsidige Celle- 

 dannelse ere forlagte til Siderne for den, at Axen er «kløvet». 



Men jeg maa forovrigt fremhæve, at jeg ikke betragter disse Cellerækker som noget 

 for Kløvningen speciQkt Ejendommeligt; thi lignende danne sig oftest (altid?) ogsaa under 

 Dalen mellem Stængelspidsen og en paa denne anlagt Knop, skjøndt mindre talrige (cfr. Xyl. I, 

 Fig. 18, III, Fig. 4, 5, 9, I, o. fl. ja selv mellem Knopperne oven for Akslerne hos ^mto^cÄia 

 Siplio, m, Fig. 16, XI). Derimod fremtræde de ikke paa Knoppernes underside, hvor Vævets 

 Bygning altid er langt uregelmæssigere. Hovedvægten maa lægges paa, hvor de ere be- 

 liggende, i Midtlinien eller uden for den. 



Ved Afgjørelsen af det Spørgsmaal, om en given Knop ligger i Stængelens Midt- 

 hnie som Endeknop eller til Siden for Midtlinien, har jeg altid fundet, at Pleromrækkerne 

 afgive et udmærket og sikkert Hjælpemiddel. 



Uden at jeg i øvrigt her vil gaa nærmere ind paa Spørgsmaalet om Forskjellen 

 mellem Thyllom og Kaulom, føres jeg imidlertid til at berøre det ved de Iagttagelser, jeg 

 i det Foregaaende har meddelt angaaende disse Epiblastemers Dannelsesmaade. 



At adskille Phyllom og Kaulom ved «konstante morfologiske og genetiske 

 Kjendetegn» *) har vist sig at være en Umulighed. Vi have ogsaa i den specielle Del set, 

 at de opstaa af samme periferiske Væv, men ganske vist i noget forskjellige Dybder, Phyl- 

 lomet i Regelen i 1ste — 3die Periblemlag, de svagere Blade, som Dækbladene i mange 

 Blomsterstande, endog i 1ste Periblemlag alene; Kaulomet næsten aldrig i 1ste Periblemlag, 

 men oftest i det 3die — 4de. Dette Modsætningsforhold har sin store Betydning og kan i 

 mange Tilfælde tages med som Kriterium ved Afgjørelsen af et tvivlsomt morfologisk Organs 

 Natur, saaledes som vi have gjort ved Euj)liorbia (oven for S. 121); men man maa natur- 

 ligvis, hvad der tilstrækkelig fremgaar af det Sagte, ikke betragte det som et absolut 

 Kjendemærke, der i alle Tilfælde skulde kunne fælde en afgjørende Dom. Det maa meget 

 snarere betragtes som et Forhold, der staar i den nøjeste Forbindelse med de forskjellige 

 Fordringer, som de paagjældende Organer stille til Plads og Størrelse; jo kraftigere Or- 

 ganerne ere, jo mere de ere bestemte til at spille en blivende Rolle, desto mere Plads 

 fordre de, og desto dybere anlægges de i Axen; da Kaulomerne nu næsten altid paa Grund 

 af deres hele biologiske Forhold fordre mere Plads og Kraft, anlægges de ogsaa dybere. 



tlanstcin, Scheilelzcllgiuppo, S. 133. Sachs, Lelirb., 1S70, S. 134. 



