159 



live Forbindelse mellem dem kan foroges ved en senere Vækst i det fælles basilære Parti, 

 og en «Forskydning» derved blive bragt til Veje. Som Slotte for denne Antagelse tjener 

 ogsaa det, at vi netop der, hvor vi i den specielle Del traf paa stærke Forskydninger, som 

 hos Soîanaceœ, Sedum Fabaria, Ranunculus acris (Ægget i Frugtknuden) ogsaa flnde For- 

 bindelsen mellem Knop- og Bladgrunden usædvanlig stærk; hos de to sidste er Knoppen 

 jo endog for sin allerstørste Del en Ldvikling af Bladgrunden. Andre har jeg ikke havt 

 Lejlighed til at undersøge'). 



Jeg kan ikke undlade her atter al berøre Forholdet mellem Blad og Knop i det 

 Hele taget. 



At Blad og Knop hos Fanerogamerne nøje ere knyttede til hinanden, og at de 

 træde frem forenede dannende en Slags Dobbelt-Epiblastemer paa den bærende Axe, 

 fremgaar af det Sagte-). At de lavere Planter ikke afvige herfra, fremgaar af navnlig Leit- 

 gebs smukke Undersøgelser over Forgreningen hos Mosserne') eller Metten i us' s over 

 Bregnerne, Nagelis, Knys, Magnus's, Pringsheims og fleres over de højere Alger, 

 Characeerne etc. Kun er der Forskjel med Hensyn til Stillingen af de to Dele i Forhold 

 til hinanden. Hos Blomsterplanterne er som bckjendt Regelen den, at Bladet staar under 

 Knoppen. 



Naar nogle Botanikere ville anse Bladet som det Væsenlige, som det egenlige 

 Individ i Planteriget^), da hviler denne Theori ganske bestemt alene paa Spekulation; thi 



') Caruel forklarer Forskydninger paa den samme Maade, idet lian lienviser til sine "bourgeons pul- 

 Tinaires«: «rien d'extraordinaire alors si d'autres fois il (d. e. le coussinet) s'étend en longueur, de 

 manière à simuler une sorte d'entrenoeud cylindrique, comme dans les Thestum ou le Saiiiolus' 

 (Ann. d. se. nat. V, t. 7. 1S67. S. 110). 



') Fremhæves bor det dog, at der gives TiU'ælde, i hvilke den paapegte Forbindelse mellem deres 

 Grunde er yderst ringe, saasom mellem Dækblad og Blomst hos Rudbeckia laciniata (oven for S. 40), 

 mellem Frugtblad og Æg hos Euphorbia (hvis deUe Æg da bor betragtes som Fruglbladets Aksel- 

 knop), mellem Blad og Akselknop hos Aristolochia Sipho. Hvorledes Forholdet er hos de med 

 Tillægsknopper forsynede Planter fortjener vel en nærmere Undersogelse. Jeg henviser til de oven 

 forS. 128— 31 gjorte Bemærkninger og Undersøgelser over saadanne. I de fleste Tilfælde ere de næppe 

 ægte «gemmæ accessoriæ», d. e. de ere næppe Søsterknopper til Hovedknoppen, men danne en Art 

 Forgrening, der imidlertid synes at kunne blive saa hæmmet og saaledes næsten sa^nket ned i Blad- 

 akselen, at det kan blive vanskeligt at trække Grænsen mellem disse to Forhold. Man erindre Ari- 

 slolochia Sipho. Det forekommer mig rimeligst, at dennes seriale Knopper i hver Bladaksel (Fig. 

 14—16, XI), nærmest bor sammenstilles med de seriale Knopper hos Verbascum; disse danne 

 imidlertid en utvivlsom Forgrening (Fig. 11—13, SJ), hine træde næsten lige saa bestemt op som 

 jævnbyrdige Sosterknopper. 



') Botan. Ztg. 1871, Nr. 34. 



') T. Ex. Keeper, Botanische Thesen, 1872, Nr. S: «Das wirkliche Individuum — entsprechend dem 

 Einzelpolypen — ist bei höheren Gewachsen, einschliesslich der Gefass-Kryptogamen, in dem soge- 

 nannten Blatte und den diesem gleichwerthigen, aus ihm abzuleitèndeu Gebilden zu suchen». 



