234 



uden en Fabel-''). — Linné var ikke her som ved saa mange Lejligheder nødt til at øse 

 sin Kundskab af Bøger alene; i «Museum Adoiphi Friderici regis» (1754, fol.)^) forelaa der 

 ham Exemplarer til Undersøgelse. Under « Oniscus eeti« meddeles der en Diagnose og en 

 kort Beskrivelse; Sebas Afbildning citeres. Undtages et enkelt Punkt i Beskrivelsen, som 

 ikke er mig klart^), er der intet i denne, som peger paa en bestemt Art, men heller intet, 

 som udelukker den Mulighed, at det kunde være den, som lever paa Balæna mysticetus. 

 Da Vished derfor neppe er at erholde, vil det dog vistnok være rigtigst at lade Artsnavnet 

 «cefi« , der af senere Forfallere er brugt om mindst fire forskjellige Arter, ganske falde. 

 ('Oniscus ceti« træffes fremdeles i «Systema Naturæ» (1758) (t. I p. 636) med samme Dia- 

 gnose; foruden «Mus. Ad. Frid.» og Seba citerer nu meget rigtigt Martens, som er den 

 eneste Forfatter, der anføres i «Fauna Suecica« (1761, 2den Udg.)*). Diagnosen er her 

 forandret og forbedret; derimod indkom der i Xllte udgave af »Systemet» (1767) (t. I p. 2, 

 p. 1060) en beklagelig Forvirring, der har efterladt sig Spor lige til de seneste Tider. 

 Diagnosen er vel den samme som 1761 (med en lille Ændring, som formodenlig kun er 

 en Tryk- eller Skrivfejl)'^), men Citatet af Martens er udskudt, og der tilføjes en Advarsel 

 mod at forvexle den med «PJialangnan Balænaritm« (o: Briinnichs Pycnogonum), til hvilken 

 man nu finder Martens's «Hvalflskelus» henført som Synonym. Hertil forledtes Linné af 

 Baster, som i sine i Mellemtiden (1765) udkomne «Opuscula subcesiva»*) havde beskrevet 

 og afbildet en Hav-Edderkop (Pycnogonum liUorale) i den Tanke, at det var den af Martens 

 beskrevne »HvalQskelus» , uagtet det ikke undgik ham, at den ham foreliggende Form i 

 meget væsenlige Træk var forskjellig saavel fra Martens's Fremstilling af «Hvalflskelusen» 

 som fra Linnés Slægtskarakter (or Oniscus. — Vel hævdede Pallas (1772)^) igjen det rette 

 og berigtigede Linnés Henførelse af den Martens'ske Form til «Acanis polygonopus« 

 [Pycnogonum); men Forvirringen var nu en Gang sluppen ind og gjennem lange Tider ikke 



') Nemlig, at de efter Matrosernes Sigende krybe ind i Hvalernes Øren, «hasque morsu perforant». 



*) P. 89. "Oniscus ovalis, segmentis excepto secundo in medio interruptis («med afbrutna 

 leder»). Caput parvum«. »Antennæ 2, singulæ articulis 4; corpus ovale, magnitudine Ricini, sectum 

 segmentis 7, interruptis in medio, excepto solo secundo. Pedes paribus 7, quorum 

 t minutum sub capite, 2 crassius ovatum, 3 & 4 niutica, 5, 6, 7 ovala, uncinata«.. 



•'') De her lige ovenfor udhævede Ord 



') P. 49y, Nr. 2056. »Oniscus ceti ovalis, segmentis distinctis, pedibus tertii quartique paris linearibus, 

 muticis». «Corpus ovale, 7 articulis distinctis. Caput quod primus articulus miqimus. Pedes 1,2, o, 

 6,7 chelis crassis ungue mobiii acuto terminati. Pedes vero 3, 4 paris filiformes, mutici; primum 

 par sub corpore situm est. Corporis articuli magis remoli & distineti quam in reliquis speciebus«. 

 Cfr. p. 288 [Phalangium balcrnarum). 



') 'Ovaticis' for «mwiicis» ; rettet af de Geer og Gmelin, men ilcke desto mindre gjentaget af senere 

 Forfattere, f. Ex. i Blumenbachs -Handbuch d. Naturgeschichte». 



«) Tom. II. lib. 3, p. 139, t. XII f. III, A—B. 



') Spicilegia Zoologica, quibus novæ imprimis et obscuræ animalium species iconibus descriptionibus 

 atque commentariis illustrantur, fasc. 9nus, p. 76—78, tab. 4 f. 14, A—C. 



