266 38 



Pukkelhval [Megaptera boops) (jfr. S. 244,49), giver mig Mod ti! ikke at finde det uantageligt, at C. 

 boopis kunde forekomme paa det Stille Havs Megaptera- Arier; C. pacißcus og dens Varietet(?) 

 fra Talcaluiano kunde da maaskee kun være at opfatte som Former af denne nordiske Art? Jeg 

 er bleven ledet end mere ind paa denne Tanke ved to fra «Museum Godeffroy» modtagne 

 yngre Hanner af en Cyamus, der uden anden nærmere Oplysning ere opgivne at være 

 tagne af en Hval ved Tonga-Øerne (nogle endnu yngre Exemplarer ved «Rarotonga, Cooks- 

 0erne») og som kun ved de noget længere Bagbeen forekomme mig at afvige fra C. boopis 

 af samme Størrelse; selv i Børsteudstyret af de ovre Føleres sidste Led finder jeg ingen 

 Forskjel. Med yngre Exemplarer af C. erraticus har jeg desværre ikke kunnet sammenligne 

 dem'). Idet jeg derfor aabent vedgaaer, at jeg ikke med Hensyn til disse Former er kom- 

 met til noget tilfredsstillende Resultat, skal jeg slutte Omtalen af dem med at udtale det 

 Haab, at det snart maatte lykkes Andre at tilvejebringe et rigt Materiale med paalidelig 

 Angivelse af n Fosterdyrene» og derved oplyse, om jeg har Ret i den, som det forekommer 



I et lille Glas med Hvallus, som det tidligere Universitetsmuseum i sin Tid har faaet fra det da- 

 værende l'j'siologiske Museum uden nærmere Oplysning, var der, foruden nogle Exemplarer af C. 

 gracilis og C. ovalis, nogle u nge Exemplarer af en tredje Art, som jeg tidligere, da 'C.pacificus« var 

 mig ubekjendt,' uden Betænkning maatte henføre til C. hoopis. Den Omstændighed, at de laae 

 i Glas med de to paa •Balænaaustralis« forekommende Arter, skulde dog snarest tyde paa, at de 

 ogsaa hidrørte fra denne eller i al Fald fra en anden Sjdhavs- eller Stillehavs-Art. For Unger af 

 C. erraticus har jeg ikke kunnet ansee dem, saa maatte denne Art og C. hoopis endnu som halv- 

 voxne ikke være at skjelne fra hinanden, og det kan jeg ikke antage, førend jeg faaer bedre Be- 

 viser derfor; lige saa lidet rimeligt vikle det være at antage, at der paa Sydhavets Rethvaler (Ba- 

 Icena australis» & sp. aff.) skulde leve endnu en fjerde, hidtil overseet eller med C- erraticus sammen- 

 blandet Art (C pacificust) — eller at denne maaskee paa en vis Form af Sydhavs-Sletbage træder i 

 Stedet for C. erraticus. At fortabe sig i disse Gjetninger er imidlertid aldeles unyttigt, og jeg anfører 

 selve hint i og for sig lidet betydningsfulde Faktum kun for ikke at forbigaae nogen Omstændighed, 

 der mulig under andre Kombinationer kunde lede til, at der spredtes nyt Lys over Sporgsmaalet. — 

 For ikke at slippe nogen Ariadnetraad , der kunde lede mig ud af denne Labyrinth af Usikkerhed, 

 har jeg søgt Oplysning om, hvilke Hval-Arter der ere Gjensland for Fangst ved Chiles Kyst, og Prof. 

 Reinhardt har da havt den Godhed at meddele mig, at «i selve Bugten, hvorved Talcahuano 

 ligger, er der aldrig drevet regelmæssig Hvalfangst; det var tvertiniod forbudt at fange Hvaler der, 

 fordi Strømningerne forte de afspækkede Hvaler ind paa Kysten , hvor de laae og stank. Men uden- 

 for Bugten langs Kysten-, paa Højden af Concepcion og Talcahuano, var der endnu i Tyverne og 

 Begyndelsen af Trediverne mange Hvaler og megen Hvalfangst; navnlig fangedes Sydhavshvaler 

 ("Southern Right- Whales»), men Sydhavs-Hvalfangerne have stadig ogsaa taget «Humpbacks« (3: 

 Megaptera) og »Sulphur-bottoms» (o: virkelige Finhvaler) naar Lejligheden tilbod sig«. Jeg skal 

 endnu kun erindre om, 'at den Coronula , hvori Eschricht mente at gjenkjende den nordiske 

 'Diadema balcmaris' (3; C. diadema], var taget af Krøyer ved Siden af et strandet Hvalskelet ved den 

 chileniske Kyst (jfr. Naturhist. Tidsskrift IV S. 486). At E. kan have havt Ret, niaa nu forekomme 

 os mindre urimeligt, efter at vi, som ovenfor omtalt, have modtaget den ægte O. diadema fra Kap. 

 Ganske vist er Forholdet mellem Hvalkopperne og Hvalen et andet end Forholdet mellem denne og 

 Hvallusen (som er et ægte Snyltedyr, hvad «Hvalkoppen» ikke er), og der kan derfor ikke med 

 Sikkerhed drages nogen Slutning fra det ene til det andet; men der synes dog, som tidligere ud- 

 viklet, at være en vis Analogi i Hvallusenes og Hvalkoppcrnes Udbredningsforhold. 



