272 44 



skriveren vel bekjendte Dyr, tale ikke derfor. Eller er der indløbet en fuldstændig For- 

 virring i Maalangiveiserne? Og hvorledes er det at forstaae, at Steller kalder dem seks- 

 ben ede? Det ligger vel nærmest at henføre dette udtryk til de tre Par Bagbeen (af For- 

 benene omtales jo forste Par som «Sraaaarmenen og andet som «Saksene»); men Steller 

 antyder jo tillige, at der var lige saa mange Beenpar som Kropringe, altsaa seks Par; og da 

 han ikke med et Ord taler om, at to af disse Par havde en fra de andre afvigende Skikkelse, 

 kunde der være en vis Sandsynlighed for, at Benene slet ikke manglede paa de gjælle- 

 bærende Ringe (hvis Gjæller maaskee ikke let vare synhge fra oven og derfor havde und- 

 draget sig hans Blik); det blev med andre Ord ikke en ægte Cyanais, men snarere en 

 Leptomera- (Proto)-a.gi\g Skikkelse eller i al Fald en Overgangsform mellem Cyamer og Ca- 

 preller, der fremstiller sig for Tanken, saaledes som det ogsaa for længe siden er udhævet 

 af J. F. Brandt, der hypothetisk henførte den til en egen Slægt, Sirenocyamus, med Hen- 

 syn til hvilken det dog endnu blev at undersøge, om ikke andre Arter af den endnu skulde 

 leve som Snyltedyr paa de endnu levende Søkoer: Dygongen og Manaterne. 



Hvis der ikke fra denne Side kan kastes noget Lys over Stellers for sin Tid re- 

 spektable , men ikke tilstrækkelige Beskrivelse , vil der altid kunne være meget delte 

 Meninger om den rette Opfattelse af denne med sit «Fosterdyr» udryddede Cyamide. For 

 ikke længe siden er Opfattelsen imidlertid bleven ledet i en uventet Retning ved en 

 Opdagelse af Dr. Alex. Brandt. Han fandt i 1871 i Petersborger-Museets Maga- 

 siner et formentligt Stykke Hud af selve Barkdyret — hvorledes dette er kommet i Museet, 

 er ganske ubekjendt, fra Steller kan det i al Fald ikke hidrøre — og paa dette sad der 

 en stor Mængde Exemplarer af begge Kjon af en Cyamus, som Hr. Brandt paa Grund af 

 den Overeensstemmelse, som han Onder mellem hint Hudstykke og S tel lers Beskrivelse 

 af Ekytinaens Hud, anseer for at være den virkelige Cyamus Bhjtinæ J. F. Brandt, og 

 hvoraf han derfor har meddelt Beskrivelse og Afbildning. Her moder os nu den mærkehge 

 Kjendsgjerning, at den formentlige O. Ehjtinæ viser saa stor Lighed med C. ovalis — en 

 af de skarpest udprægede og lettest kjendelige Hvallus-Arter — at det for Dr. A. Brandt 

 selv stillede sig som tvivlsomt, om den er andet end en Afart af denne: ja, for saa vidt 

 jeg maatte være i Stand til at fælde nogen Dom i Sagen, efter hvad derom af Hr. B. var 

 meddeelt, vilde denne kun kunne blive den, at Hr. Br.s Diagnose er ude af Stand til at 

 holde den ude fra C. ovalis, eller med andre Ord, den formentlige Barkdyr-Lus, C. Ehytinæ 

 A. Brandt , er ikke forskjellig som Art fra Sydhvalens og den nordlige Stille-Havs-Sletbags 

 C. avails'^). Det var vissehg ikke det, der skulde ventes, hverken af Stellers Beskrivelse, 



•) Siden dette nedskreves har Hr. Dr. Brandt havt den Godhed at sende mig nogle Exemplarer (2 

 Hanner, 1 Hun og nogle Unger) af de paa den formentlige Ehytina-Huà siddende Cyamer. Jeg har 

 saaledes været i Stand til at lægge dem Side om Side mtd lige store Exemplarer af O. ovalis; jeg 



