5 467 



ogsaa deri, at han hævdede den samme Opfattelse, som Linné, at Skallen var fremmed 

 for Dyret. 



I sin Slægt Loligo beskrev Lamarck fire Arter: Loi. vulgaris og Loi. subulata 

 (rimeligvis Linn é's Sepia media], hvilke begge modsvare de egentlige Loliginer eller Loligo- 

 Familien, endvidere Loi. Sepiola, Hovedtypen for Sepiola-Eossia-FamWien og endelig Loi. 

 sagittata*), der i sit collective Indhold repræsenterer Ommatostreph-Familien blandt de 

 oceaniske tiarmede Blæksprutter, ligesom L innés egen Art, Sep. loligo. Hele tre større 

 Familier af de dekapode Cephalopoder, og navnligen én af de oceaniske og to af de litto- 

 rale, fandtes altsaa betegnede ved disse fire Arter, men netop dette havde igrunden allerede 

 været Tilfældet med Lin nés tre Arter {Sep. loligo, S. media og S. sepiola). 



I den Slægt, for hvilken Lamarck bibeholdt det Linnéiske Slægtnavn Sepia i ind- 

 skrænket Betydning, indførte han, foruden Lin nés ældre Art Sep. officinalis fra Europus 

 Kyster, kun én eneste Art til:j Sep, tuherculata fra de sydlige Have. 1 Modsætning til de 

 to andre Slægter repræsenterer hans j8e/j«a-Slægt kun en enkelt naturlig Gruppe, Sepie- 

 Familien i vort nuværende System. Den er ikke bleven delt i flere Slægter, idet den har vist 

 sig fra Begyndelsen af opstillet paa et ensartet Indhold og senere kun har optaget i sig 

 nærbeslægtede Former. Nøiere beseet, var den ogsaa opstillet paa snevrere Karakterer, end 

 de to andre. Medens disse vare karakteriserede i al Almindelighed ved Mangel eller Til- 

 stedeværelse af tvende Organer, en hornagtig Rygskal og Svømmefinner paa Siderne, blev 

 denne opstillet paa de Enkeltheder ved Organerne, at Svømmefinnerne strække sig langs 

 med hele Kropsidens Længde og at Rygskallen er udstyret med et eiendomraeligt, svampet- 

 cellet Kalklag paa Undersiden. 



Siden dette Lamarcks første Arbeide over disse Dyr (1799) og indtil nu, følgelig 

 igjennem hele dette Aarhundrede, har altsaa den af hans Slægter, som her særlig skal be- 

 skjaeflige os, staaet med den selvsamme Begrændsning, hvormed den da opstilledes. Ind- 

 holdet af Slægten Sepia er imidlertid efterhaanden blevel fyldigere, da Arternes Antal nu 

 overstiger tredive. Herved maa det dog ikke oversees, at disse Arter ikke alle ere lige 

 godt kjendte eller blevne optagne i Systemet paa lige gode Karakterer. Mindst ti af dem 

 ere opstillede paa Rygskallen alene, og saa fortræffeligt et Mærke denne end er, maa det 

 dog indrømmes, at det trænger til understøttelse af Karakterer, hentede fra Dyrets øvrige 

 Forhold; kun to Trediedele af Artirne kjender man altsaa efter fuldstændige Exemplarer. 



Det er ved en slærk Mislydning af Lamai'cks Text og de dertil anforte Figurer, at man har regnet 

 Middelhavets og vor europæiske VestJivsts maV-aXale L. sagitlatus ( Ommatostfephes) som Type for La- 

 marcks Art; den er saa langt fra at være dette, at den neppe var af ham indbefattet under Arten. 

 Lamarcks første Form «, der burde have beholdt Artsnavnet, er aldeles sikkert Omm. todarus 

 (cMaje. D'Orb.), Og Formcu /S ligesaa sikkert 0»«ii. üarframü i«. D'Orb. Den af Malacologerne og Fauni- 

 sterne saakaldte »Omm.sagitlatusLmk.' er O. Coindeti (rer. sec v'Orb.), horende til en anden Gruppe. 



