Undersøgelse 



over 



ile fric Yaudspeilsformcr, som knime «lâmie sig i prismatiskc eller cylindriske 

 Vandledninger, naar Vandføringen gjciiucni kele Ledningens Licngde er constant. 



JNaar en prismatisk eller cylindrisk Vandledning gjennemstrømmes af en constant Vand- 

 mængde, der kun deelviis fylder Ledningens Tversnitsareal , saa viser det sig i Reglen, 

 naar Ledningen har en tilstrækkelig Længde, at Vandspeilet paa en vis Strækning flyder 

 parallelt med Ledningens Bund og at følgelig Vandstrømmens Tversnitsareal saavelsom 

 Strømmens Hastighed ere constante paa denne Strækning. 



Alle paalidelige Beregninger over Vandføringen ved Hjælp af Ledningens Fald 

 grunde sig paa dette Forhold, og de Forudsætninger, som man sædvanlig gaaer ud fra, 

 naar man vil beregne Vandføringen af en Ledning, hvori Strømmens Vandspeil ikke flyder 

 parallelt med Ledningens Bund, altsaa naar Strømmens Tversnit er ulige stort for de 

 lorskjellige Punkter af Ledningen, ere stedse mere eller mindre urigtige, og Resultatet 

 af Beregningen er derfor i samme Grad feilagtigt. 



I et tidligere Arbeide over Vandets Bevægelse i lukkede Ledninger, som jeg har 

 meddeelt i Videnskabernes Selskabs Skrifter, 5te Bække, 4de Bind, Side 305 — 348, stillede 

 jeg mig blandt Andet den Opgave, saa vidt muligt at undersøge, om den saakaldte Eytel- 

 weiuske Formel for Vandets Bevægelse i Ledninger i den Grad kunde ansees for al 

 være paalidelig , at man ved at gaae ud fra denne Formel turde gjore Regning paa i det 

 Væsentlige at erholde uaturtroe Resultater, og jeg kom ved Hjælp af de i den Hensigt 

 udførte Forsøg til den meget tilfredsstillende Overbeviisning, at den Eytelweinske Formel 

 virkelig stemmer saa nøie overeens med Forsøg, at man ikke kan nære nogen Tvivl om, 

 at, uagtet den nævnte Formel theorctisk talt ikke kan gjore Fordring paa at frem- 

 stille Lednings-Modstanden imod Vandets Bevægelse exact, saa fremstiller den dog Loven 



1* 



