38'i 



af y Pegasi, a Aurigæ, ß Tauri, ß Virginis og a Librae. Maskelyne har anvendt særlig 

 Flid paa Bestemmelsen af Nabostjernerne til « Aquilæ, og dette hidrorer fra, at denne er 

 gjort til Udgangspunkt for hans Katalog af Fundamentalstjerner, og at han derfor har villet, 

 at dens Plads skulde blive nøiagtigst bestemt. Det var nemlig ifølge Fortalen til de trykte 

 Observationer Maskelynes Hensigt med disse Iagttagelser, at de store Stjerners Egenbevæ- 

 gelse i senere Tider skulde blive bestemte ved Sammenligning med de smaa Stjerner i deres 

 umiddelbare Nærhed, for at man derved kunde frigjøre Egenbevægelsen for den Feil, der 

 ved absolute Bestemmelser kunde fremkomme ved Unøiagtighed i Præcessionsconstanten og 

 af andre bekjendte Aarsager, og det fortjener vel at bemærkes, at Maskelyne er den Første, 

 som har anviist denne Fremgangsmaade , der uden Tvivl er af megen Betydning. Det er 

 imidlertid ikke blot til det angivne Øiemed, at Observationerne kunne benyttes; thi selv 

 afseet fra, at de ere i Besiddelse af den Noiagtighed, man med Foie kan vente af Maske- 

 lynes Iagttagelser, vil den Omstændighed, at de maae henregnes til de ældste Observationer 

 af teleskopiske Stjerner, altid give dem en Værdi, der ikke kan miskjendes, og de her om- 

 handlede Stjerner vilde, hvis de nu efter 100 Aars Forløb bleve gjenobserverede, kunne af- 

 give et ikke uvæsentlig Bidrag til en directe Bestemmelse af Præcessionsconstanten. Selv 

 om en Beregning paa dette Grundlag ikke forud kunde antages at ville give bedre Resul- 

 tater end de omfattende Regninger, hvorpaa de nu anvendte Værdier af denne Størrelse 

 hvile, vilde de deraf fremgaaende Tal dog altid være af Interesse, fordi Præcessionsconstan- 

 ten, der hidtil kun er bleven funden af de lyse Stjerner, derved rimeligviis vilde blive mere 

 fri for Indflydelsen af Egenbevægelsen, saafremt det almindeligt kan antages, at denne er 

 betydeligt mindre for smaa end for store Stjerner. 



Det er maaskee her StedeL kortelig at omtale, at de ovennævnte Iagttagelser tillige 

 synes at slaae i en vis Forbindelse med en Idee, der omtrent samtidig med dem gjorde 

 endeel Opsigt i den astronomiske Verden, nemlig med Theorien af Fixstjernedrabanter, der 

 i Aaret 1778 blev fremstillet af Christian Mayer i Mannheim (»Gründliche Vertheidigung neuer 

 Beobachtungen von Fixsterntrabanten etc.«, Mannheim 1778; »De novis in coelo sidereo 

 phænomenis etc.«, Mannhemii 1779), og strax indviklede ham i en lidenskabelig Strid med 

 Hell. Mayer troede, at en stor Deel af de smaa Stjerner, der sees i Nærheden af de største, 

 bevægede sig som Drabanter om disse, og han anstillede for at undersøge Rigtigheden deraf 

 mange Observationer, hvorved han virkelig lededes til Opdagelsen af enkelte physiske Dob- 

 beltstjerner. Ved disse Granskninger har han ofte havt Brug for de af Maskelyne obser- 

 verede Stjerner, og efter den Correspondance, han har ført med Maskelyne derom, synes 

 det hoist rimeligt, at det er dennes Iagttagelser, der have fremkaldt Ideen om Fixstjerne- 

 drabanter hos ham, ligesom det ogsaa viser sig, at mange af de Stjerner, han har under- 

 søgt, allerede lindes hos Maskelyne. Imidlertid er Mavers Opdagelse af Dobbeltstjernerne 

 mere fortjenstfuld end hans Iagttagelser af dem, thi han har meget ofte troet at finde Be- 



