BIHANG TILL K. sv. VET.-AKAD. HANDL. BANL 18. AFL>. III. NIO 2. 15 



Nymphcea, Nupltar, frän att djupast ned vara ytterligt talrika, 

 småningom blifva allt mer och mer sällsjnita för att till sist 

 alldeles försvinna, utan att sedermera åter uppträda. På samma 

 gång undergår torfven, som ofvan framhållits, en motsvarande 

 förändring, så att den till sist endast består af små och stora 

 grenar, blad, ollon, allt af ek, frön och stammar af tillsamman 

 med denna förekommande växter, med ett ord visar sig vara 

 en typisk gammal skogsbotten; denna har dock varit mycket 

 sur. I öfverensståmmelse med de förhållanden, som regiera 

 växtsamhällenas f(3ljd, ha småningom mossorna tagit öfver- 

 hand på denna fuktiga botten, äfven under den tid skogen 

 vuxit, men då dess detritus blifvit liggande ofvanpå moss- 

 täcket, har det förmultnat, några groddplantor hafva ej vidare 

 kunnat alstras och så långt fuktigheten tillåtit mosstäcket 

 utbreda sig, har småningom skogen försvunnit. 



Kring mossen växer nu ung bokskog på de ännu ljung- 

 och en-klädda, af urberg bildade backarne. Mossens torrare 

 ställen kunna äfven betecknas såsom ljungmosse, ty Calluna 

 är här, liksom på alla mossar på Hallandsås karaktärsväx- 

 ten, men tack vare det stöd bokskogen ikring lämnar andra 

 växter i dess kamp mot ljungen börjar nu ett alldeles nytt 

 bestånd att kämpa sig fram. Man finner ganska rikt med 

 unga plantor af asp, al, björk, sälj. Salix aurita samt här och 

 der rönn. 



Med denna nu beskrifna Iglasjö mosse öfverensstämma i 

 afseende på trädvegetationernas följd, oväsentliga detaljer 

 oberäknade, alla de undersökta mossarne längs den sydliga 

 mer eller mindre skogklädda randen af Hallandsås; mot åsens 

 centralare delar visade sig förhållandena däremot i flera af- 

 seenden annorlunda. 



Mossar på Hallandsås' centralare del. Då det oerhördt stora 

 antal mossar, som man finner uppe j)å denna höjdsträcknings 

 platå, dels äro svåra att belägga med sådana namn att de 

 kunna igenfinnas, dels livar för sig äro så pass litet gifvande, 

 att en detalj beskrif ning öfver någon viss, föga skulle löna 

 mödan, torde det vara lämpligast att under ett behandla de, 

 till ett trettiotal uppgående mossbildningar, som undersökts 

 här. De ligga alla uppe på den Ijungklädda, nakna åsen, dit 

 menniskor sällan ställa sina steg, utom vid tiden för torf- 

 till verkningen. Här hämtar nämligen den rika slättbygden 

 iiedanför sitt bränsle. 



